П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  718/3473/19 
Головуючий у 1-й інстанції: Масюк Л.О. 
Суддя-доповідач:  Смілянець Е. С. 
30 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Капустинського М.М.  Білої Л.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 квітня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора сержанта поліції батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Матіоса Артура Михайловича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
в грудні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Кіцманський районний суд Чернівецької області з позовом до інспектора сержанта поліції батальйону №1 роти №4 УПП в Чернівецькій області Матіоса А.М., Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1831600 від 06 грудня 2019 року, згідно якої на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.
Кіцманський районний суд Чернівецької області рішенням від 06.04.2020 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що  у відповідача були відсутні підстави вимагати у позивача ОСОБА_1 пред`явлення документів, що посвідчують право керування, оскільки відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ПДР України позивачем, а саме не надано жодного доказу, який підтверджував би факт того, що водій ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом був не пристебнутим паском безпеки, а тому вимоги поліцейського про пред`явлення документів є необґрунтованими та неправомірними.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 25.09.2019 у справі №127/19283/17.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2   ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.12.2019 року о 16:17 год. поліцейським Матіос А.М., за участю водія ОСОБА_2 Ю.З ОСОБА_3 , було складено оскаржувану постанову серії ЕАК №1831600 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, передбачене ст. 126 КУпАП, на місці зупинки транспортного засобу, а саме в с. Мамаївці вул. Шевченка, 33, Кіцманського району Чернівецької області. У вказаній постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Фольксваген-Кадді», д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки був не престебнутим паском безпеки, а також водій, на вимогу поліцейського, не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. У вказаній постанові зазначено посвідчення водія серії НОМЕР_2 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Відповідно до п.2. ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-УІІІ поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України “Про національну поліцію”.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України “Про національну поліцію” встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
В порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем ПДР, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото- чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як встановлено судом першої інстанції в судовому засіданні, що 06.12.2019 року о 16:17 год. поліцейським Матіос А.М., за участю водія ОСОБА_2 Ю.З ОСОБА_3 , було складено оскаржувану постанову серії ЕАК №1831600 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, передбачене ст. 126 КУпАП, на місці зупинки транспортного засобу, а саме в с. Мамаївці вул. Шевченка, 33, Кіцманського району Чернівецької області. У вказаній постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Фольксваген-Кадді», д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки був не пристебнутим паском безпеки, а також водій, на вимогу поліцейського, не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. У вказаній постанові зазначено посвідчення водія серії НОМЕР_2 .
Однак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що у відповідача були відсутні підстави вимагати у позивача ОСОБА_1 пред`явлення документів, що посвідчують право керування, оскільки відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення ПДР України позивачем, а саме не надано жодного доказу, який підтверджував би факт того, що водій ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом був не пристебнутим паском безпеки, а тому вимоги поліцейського про пред`явлення документів є необґрунтованими та неправомірними.
У відповідності до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно із п. 2.4 «а» ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
З матеріалів справи встановлено, що позивач ознайомив інспектора поліції з посвідченням водія, однак, не передав документ йому в руки.
Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу вищенаведених норм встановлено, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 25.09.2019 у справі №127/19283/17.
При цьому, колегія суддів зазначає, що вищезазначені вимоги нормативно-правових актів не ставлять в залежність пред`явлення документів, що посвідчують право керування транспортним засобом обов`язкову наявність задокументованого належними і допустимими доказами факту порушення ПДР України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом ч. 1 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що необхідно змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав у інспектора сержанта поліції батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Матіоса Артура Михайловича вимагати у позивача ОСОБА_1 пред`явлення документів, що посвідчують право керування, за відсутності належним чином не задокументових та не доведених належними і допустимими доказами фактів порушення ПДР України. 
При цьому перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що дії інспектора сержанта поліції батальйону № 1 роти № 4 УПП в Чернівецькій області Матіоса А.М. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення без врахування пояснень позивача, за відсутності доказів вини - є протиправними, а відтак винесена постанова від 06 грудня 2019 року серії ЕАК №1831600 про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягала скасуванню.
При цьому, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться в постанові про адміністративне правопорушення, та виходячи з того, що сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області задовольнити  частково.
Рішення  Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06 квітня 2020 року   змінити в мотивувальній частині щодо відсутності підстав у інспектора сержанта поліції батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Матіоса Артура Михайловича вимагати у позивача ОСОБА_1 пред`явлення документів, що посвідчують право керування, за відсутності належним чином не задокументових та не доведених належними і допустимими доказами фактів порушення ПДР України.
В іншій частині рішення суду Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.04.2020 залишити без змін.  
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Біла Л.М.