Дата документу 07.07.2020 Справа № 336/8129/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 336/8129/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
№ 22-ц/807/2098/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного Акціонерного товариства СК «Український страховий стандарт» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ СК «Український страховий стандарт» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

В грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ СК «Український страховий стандарт» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (надалі Відповідач) укладено договір № 0103-0802-0019 добровільного страхування наземного транспорту (надалі Договір).
15.07.2019 р. сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП), про що відразу було повідомлено на гарячу лінію ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт».
16.07.2019 р. ОСОБА_1 було подано заяву до ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про настання страхового випадку та долучені документи, згідно із розділом 8 Правил добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО).
Акт позивачу вручено не було, згідно п. 32.2 Договору або відмови або вимог про надання додаткових документів не надходило. Відповідач не надавав ні відповіді, ні акту на численні запити позивача.
01.10.2019 р. представником ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» було запрошено позивача для написання заяви на виплату страхового відшкодування. 01.10.2019 р. позивачем була написана та подана заява на виплату страхового відшкодування на ім`я Голови правління «Страхова компанія «Український страховий стандарт» ОСОБА_2 , у зв`язку з настанням страхового випадку – ДТП, що мала місце 15.07.2019 р., з автомобілем Renault Duster, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та вимагала сплати страхового відшкодування у відповідності до умов договору страхування. 
31.10.2019 р. позивача запросили до офісу асистуючей компанії «Страхова група ТАС» для того щоб подати додаткові документи.
31.10.2019 р. позивач повторно подала до офісу асистуючей компанії «Страхова група ТАС», копії документів та написала заяву на ім`я Голови правління «Страхова компанія «Український страховий стандарт» Коваленко Є.В. До заяви була надана копія висновку експерта з автотоварознавчого дослідження, щодо визначення вартості матеріального збитку № 22/10 за фактом ушкоджень колісного транспортного засобу (надалі КТЗ) в результаті ДТП із проханням перерахувати суму із зазначенням карткового рахунку.

Згідно зазначеного висновку експерта, вартість матеріальних збитків завданих власнику КТЗ Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічної точки зору, внаслідок ДТП, в цінах станом на час завершення висновку експерта становить 416 544 (чотириста шістнадцять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн. 22 коп. 

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути на її користь матеріальний збиток, який з відрахуванням втрати товарної вартості становить 384 596,60 грн., інфляційних нарахувань в сумі 4 622,03 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язання 48 132,54 грн., процентів річних від простроченої суми 4 622,03 грн., моральну шкоду в сумі 22093,58 грн., витрати на правничу допомогу 11041,00 грн.

17.01.2020 року позивачем уточнено позовні вимоги в зв`язку із частковим відшкодуванням відповідачем суми збитків, вона просила стягнути з відповідача матеріальний збиток, який з вирахуванням втрати товарної вартості, та оплати частини суми страхового відшкодування, що становить 151 182, 54 грн., штрафні санкції – 52 019, 99 грн., моральну шкоду – 20 000,00 грн., витрат на автотоварознавче дослідження – 2000,00 грн., витрат на адвокатську (правничу) допомогу – 9 041,00 грн. 

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування - 151 182.54 гривень, суму інфляційних втрат - 3 845,96 гривень, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань – 43 036, 27 гривень, моральну шкоду – 3 000,00 гривень, витрати на проведення товарознавчого дослідження в сумі 2 000,00 грн.

Стягнуто з ПрАТ СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 2 252 гривень. 04 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 9 041,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПрАТ СК «Український страховий стандарт» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» укладено договір № 0103-0802-0019 добровільного страхування наземного транспорту, а саме автомобіля Renault Duster, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про страхування», Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Стаття 26 Закону України "Про страхування" передбачає, що підставами для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом (ч. 1 ст. 991 ЦК України).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що статті 509, 525, 526 ЦК України передбачають, що зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору із забороною односторонньої відмови від виконання.

Відповідно до ст.. 16 Закону України «Про страхування» визначає, що договір страхування – це письмова угода між страхувальником та страховиком.

Так, відповідно до п. 31.1 розділу 31 Договору страхування, при настанні події, що може бути визнана страховим випадком за умови цього Договору страхувальник зобов`язаний надати страховику документи оформлені належним чином.
Позивач виконала умови договору, своєчасно повідомила відповідача про страховий випадок та своєчасно надала відповідні документи. 
Згідно з пунктами 31.1-32.2 розділу 32 Договору, здійснення виплати страхового відшкодування проводиться страховиком на підставі заяви страхувальника та страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Страховик протягом 10 робочих днів після отримання всіх документів, передбачених п.31.1 розділу 31 Договору, та інформації передбаченої підпунктом 34.1.6 пункту 34. 1 розділу 34 Договору складає страховий акт про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування. 

Судом першої інстанції було враховано, що сторонами договору страхування не оспорюється, що ОСОБА_1 подано всі необхідні документи до відповідача передбачені п. 31.1 Договору.

Витрати на відновлювальний ремонт відшкодовуються на підставі акту автотоварознавчого дослідження(п. 32.8 розділу 32).
Вдповідно до п. 32.20 розділу 32 Договору виплата страхового відшкодування здійснюється протягом п`яти робочих днів з дати складання страхового акту. День виплати страхового відшкодування є день списання грошових коштів з рахункового рахунку страховика або день видачі грошових коштів з каси страховика.
Виходячи з умов договору та вимог закону, сума страхового відшкодування між сторонами повинна бути узгодженою.
Згідно умов п. 32.2 Договору № 0103-0802-0019 Страховик складає страховий акт протягом 10 робочих днів з дня отримання всіх необхідних документів. Тобто за Договором 10 робочих днів закінчуються – 30.07.2019 р.
Пункт 32.20 Договору говорить, що виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати складання страхового акту. Тобто до 06.08.2019 р. включно.
Страховиком надано Звіт № 48405 від 29.07.2019 року в обґрунтування своїх заперечень, який позивачу так і не було вручено, що не оспорювалось відповідачем, акт датований 14.01.2020 року.

Безпідставність відмови у виплаті страхового відшкодування була довдена при розгляді справи судом прешої інстанції.

Вирішуючи питання щодо розміру страхового відшкодування, суд дійшов до висновку, що наданий позивачем Висновок експерта від 22.10.2019 року № 22/10 відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Сума збитків заявлена позивачем - є реальною сумою збитків, яка не перевищує суми, передбаченої договором.

Згідно висновку експерта № 22/10 від 22.10.2019 року вартість матеріальних збитків завданих власнику КТЗ Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічної точки зору, внаслідок ДТП, в цінах станом на час завершення висновку експерта становить 416 544 (чотириста шістнадцять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн. 22 коп. 

Страховою компанією частково відшкодовано суму матеріальних збитків, яку перераховано платіжним дорученням 5964 від 14.01.2020 року в сумі 234 587,00 грн., а також сплачено пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання, починаючи з 18.11.2019 року до 14.01.2020 року, в розмірі 10691, 80 грн.

З урахуванням часткової виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позовних вимог, суму матеріальних збитків в розмірі 151 182,54 грн.

З метою встановлення суми пошкодженого транспортного засобу позивачем було витрачено на проведення автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку та сплачено 2000 грн., яка також мотивовано була компенсована за рахунок позивача, позаяк його посилання на п. 34.3.6 Договору, за яким проведення експертизи проводиться за власний рахунок визнано не переконливим.

До того ж судова колегія враховує, що наявність такого пункту договору не перешкоджає позивачеві, у різі доведеності власних вимог, компенсувати зазначені витрати за рахунок сторони, яка порушила умови договору.

За cт. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

В зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору страхування за період з 06.08.2019 року до 17.01.2020 року сума інфляційних нарахувань становить 3845,96 грн., проценти річних від простроченої суми становлять 5137,76 грн., пеня, яка з урахуванням часткової її виплати складає 43036,27 грн. 

Судом першої інстанції встановлено, що наданий позивачем розрахунок узгоджується з вимогами ст. 625 ЦК України, а також договором страхування, який укладений сторонами. На його спростування сторона відповідача власного розрахунку не надавала. 

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди був визначений судом першої інстанції з урахуванням наданих позивачем доказів та дотриманням вимог розумності та справедливості.

Зазначення в апеляційній скарзі про наявність у відповідача сумнівів щодо експертної оцінки, наданої позивачем, не спростовує висновків суду першої інстанції.

Так, частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що заява про виплату страхового відшкодування не породжувала у відповідача право на виплати, а документи були надані лише 31.10.2019 року, були досліджені судом першої інстанції та їм надана відповідна оцінка. Суперечливі доводи відповідача щодо часу виникнення обов`язку відшкодування, та ненадання відповідачем власного розрахунку, зумовили задоволення позову на підставі розрахунків, наданих позивачем, які суд першої інстанції визнав правильними та обґрунтованими.

Інші доводи зазначені в апеляційній скарзі були предметом дослідження й оцінки судом попередньої інстанції по суті вирішення спору, тому вони зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 

З огляду на викладене суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. 

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були  допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного Акціонерного товариства СК «Український страховий стандарт» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 липня 2020 р.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков