ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 33/807/536/20 Головуючий в 1-й інстанції – Апаллонова Ю.В.
Єдиний унікальний №335/3672/20 Доповідач в 2-й інстанції – Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП                 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
03 серпня 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Жижи А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Жижи А.О. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:

постановою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Як зазначено в постанові, 18 квітня 2020 року о 22 годині 10 хв. в м. Запоріжжя Вознесенівський район, о. Хортиця, біля електроопори №7 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford F150 д.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, млява мова. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку за допомогою спеціального технічного засобу Аlcotest dragger 6820 та в медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Жижа А.О. вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що співробітники поліції самі запропонували відмовитися від проходження медичного огляду, а для складання протоколу запросили наряд поліції в якості свідків у зв`язку з тим, що в глибокий карантин не змогли на вулиці знайти незацікавлених сторонніх осіб.
В подальшому був направлений запит до управління поліції з метою з`ясувати чи є серед співробітників особи з анкетними даними, якими представились свідки при складанні протоколу відносно ОСОБА_1 . Після отримання відповіді про відсутність таких працівників виникла необхідність з`ясувати чи є взагалі такі особи, які в протоколі вказані свідками. З цією метою він звернувся до суду з клопотанням про виклик та допит осіб, які в протоколі зазначені свідками, проте судом було проігноровано заявлене клопотання.
При таких обставинах необхідно повністю дослідити обставини справи, допитати в судовому засідання свідків складання протоколу та після винести законне рішення по справі.
Враховуючи викладене, просить допитати в судовому засіданні осіб, які зазначені свідками у протоколі, скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Жижу А.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 провину свою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнав та пояснив, що він не відмовлявся від проходження огляду, а працівники поліції змусили його на відеокамеру про це сказати. Також зазначив, що алкогольні напої у той день не вживав, був тверезий, зі скаргами на дії працівників поліції не звертався.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надав аналогічні показання.

Разом з цим, доводи заявлені ОСОБА_1 на свій захист, спростовуються наявними матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №360122 від 18 квітня 2020 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18 квітня 2020 року (а.с.4-5); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.6-7); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 18.04.2020 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №360122 від 18 квітня 2020 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що останній відмовився від про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків. Підстав сумніватися в достовірності вказаних пояснень у апеляційного суду немає. Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції вимог Інструкції при його складанні, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а працівники поліції змусили його відмовитись на камеру, спростовуються наданими матеріалами, а саме відеозаписом вказаних подій, відповідно до якого на пропозицію поліцейського пройти огляд на місці зупинки за допомогою технічного засобу та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відповів відмовою у присутності двох свідків. Доказів на те, що його змусили відмовитись на відеозапису немає.

Посилання апелянта на те, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є працівниками патрульної поліції, а тому вони не можуть бути свідками, також спростовуються наданими матеріалами, а саме листом начальника управління патрульної поліції в Запорізькій області, наданим на адвокатський запит, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проходять службу в управлінні патрульної поліції та не є співробітниками управління (а.с.31).

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у його клопотанні про виклик та допит свідків, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції було розглянуто його клопотання та за результатом розгляду відмовлено в задоволенні. Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції неодноразово відкладав розгляд справи за клопотаннями сторони захисту, що свідчить про зловживання ОСОБА_1 та його захисником своїх прав та затягування розгляду справи задля уникнення відповідальності.

Під час апеляційного розгляду стороною захисту також було заявлено клопотання про допит вищезазначених свідків, яке апеляційний суд також вважає необґрунтованим.

Крім того, норми закону про адміністративну відповідальність не містять обов`язкового допиту свідків під час судового розгляду, натомість письмові пояснення свідків є самостійними доказами, і тому матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення достатньо було пояснень свідків.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу захисник в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував взагалі.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Жижи А.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду В.А. Фомін
Дата документу  Справа № 335/3672/20