П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/11517/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шуляк Л. А.  
Суддя-доповідач -  Іваненко Т.В.   
02 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,
представника позивача: Шевчука В.В.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року  (місце ухвалення рішення - м. Житомир, повний текст складено - 15 січня 2020 року) у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про скасування рішень, 
В С Т А Н О В И В :
у листопаді 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулась військова частина НОМЕР_1 із позовом до  ГУ ДФС у Житомирській області, в якому просила суд:
- скасувати рішення заступника начальника ГУ ДФС у Житомирській області Риженкової К.В. № 0046231301 від 09.10.2017 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування), або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ, відповідно до якого військова частина НОМЕР_1 повинна сплатити 149 810,85 грн штрафу та 61 803,91 грн пені;
- скасувати рішення заступника начальника - начальника Бердичівського управління ГУ ДФС у Житомирській області Самборської І.В. від 30 серпня 2018 року № 0065775013 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування), або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ, відповідно до якого військова частина НОМЕР_1 повинна сплатити 29 919,43 грн штрафу та 1 735,99 грн пені.
Разом з позовною заявою 05.11.2019 позивачем було подано заяву про поновлення пропущених строків.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено, а позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, з підстав порушення судом норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення ст.121 КАС України щодо поновлення пропущеного процесуального строку, оскільки вважає, що строк ним було пропущено з поважних причин. 

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.
Відповідно до ч. 2  ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).
Відповідно до ч.14 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.
Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.
Із наведеного слідує, що при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", строк звернення до адміністративного суду становить 10 календарних днів після надходження відповідного рішення.
Водночас, відповідно до ч.4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Як встановлено судом, 23.10.2017 позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на рішення від 09.10.2017 №0046231301 (а.с.15-17) та 21.11.2017 отримав відмову у задоволенні скарги від 15.11.2017 №18964/5/99-99-11-02-02-25 (а.с.18-20). Тобто, строк оскарження рішення від 09.10.2017 №0046231301 в судовому порядку закінчився 21.02.2018.
14.09.2018 позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на рішення від 30.08.2018 №0065775013 та 29.10.2018 отримав рішення про залишення скарги без розгляду №18964/5/99-99-11-02-02-25 від 19.10.2018. Тобто, строк оскарження рішення від №0065775013 від 30.08.2018 в судовому порядку закінчився 29.01.2019.
Як зазначалось, до суду позивач звернувся про оскарження вищезазначених рішень лише 05.11.2019.
З матеріалів справи встановлено, що у заяві про поновлення строку звернення до суду щодо оскарження рішення від 09.10.2017 №0046231301 зазначено, що на підставі рапорту помічника командира частини молодшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування. За результатами його проведення встановлено, що станом на 21.05.2018 призначеною посадовою особою, відповідальною за претензійно-правову роботу у військовій частині був юрисконсульт капітан юстиції ОСОБА_2 . У зв`язку з тим, що 25.07.2018 останній був виключений зі списків військової частини та направлений для проходження служби у іншу військову частину, відібрати у нього пояснення з цього приводу не було можливості. Згідно з наказом командира військової частини № 412 від 27.09.2019 "Про результати службового розслідування" рішення №0046231301 визнано таким, що не оскаржене через особисту недисциплінованість та безвідповідальність капітана юстиції.
В свою чергу, на обґрунтування строків звернення до суду щодо оскарження рішення від 30.08.2018 №0065775013, апелянт зазначає, що під час службового розслідуванням встановлено, що обов`язки за посадою помічника командира (відповідальна особа за претензійно-позовну роботу) у квітні 2019 року виконував лейтенант ОСОБА_3 , на якого покладено зобов`язання помічника командира частини до вирішення в судовому порядку питання застосування штрафних санкцій Бердичівським управлінням ГУ ДФС у Житомирській області. Проте, як встановлено у наказі командира військової частини НОМЕР_1 №195 від 06.05.2019 "Про результати службового розслідування", вимоги резолюції командира ОСОБА_3 не виконав у зв`язку із правовою необізнаністю та відсутністю досвіду у вирішенні претензійно-позовної діяльності.
Таким чином, у зв`язку з особистою недисциплінованістю та особистою правовою необізнаністю працівників військової частини не було вжито своєчасно заходів по оскарженню в судовому порядку рішень відповідача.
Так, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Водночас, колегія суддів зазначає, що неналежне виконання службових обов`язків працівниками позивача та відсутність у них досвіду і правової обізнаності у вирішенні претензійно-позовної діяльності не є такими обставинами.
Крім того, своєчасний контроль за виконанням покладених на відповідальних осіб обов`язків мав здійснювати їх безпосередній керівник. Натомість недоліки у роботі вказаних осіб були виявлені лише в ході службових розслідувань, які проведено у травні та вересні 2019 року, тоді як оспорювані рішення отримано позивачем було у жовтні 2017 року та вересні 2018 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неналежна організація претензійно-позовної роботи у військовій частині не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки позивач у разі здійснення своєчасного контролю мав можливість виявити допущені порушення його працівниками.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
В силу приписів ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 16 квітня 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Європейський Суд з прав людини зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справах: "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", "Перетяка та Шереметьєв проти України").  
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо неповажності підстав пропуску строку звернення до суду з позовом, вказаних позивачем у заяві про поновлення такого строку, а тому позовну заяву слід залишити без розгляду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  06 липня 2020 року.

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.