ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
07 липня 2020 року                                                                м.Суми
                                                               Справа №2-30/2012 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1458/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.,
       сторони: 
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі філії Сумське регіональне управління «Слобожанщина»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника – адвоката Собину Павла Михайловича,
на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2020 року, постановлену у складі судді Сидоренка Р.В., в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області, -
В С Т А Н О В И В:
       У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а. с. 152 т. 3).
Заява мотивована тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору №09/2008/29/70755030 від 27 червня 2008 року в розмірі 815 014,89 грн. Виконавчий лист №2-30/2012 від 07 травня 2012 року був пред`явлений до виконання стягувачем 07 травня 2013 року. 28 травня 2014 року вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. На адвокатський запит державним виконавцем була надана відповідь про те, що виконавчий документ повернуто стягувачу та повторно на виконання не надходив. Оскільки з часу повернення виконавчого листа стягувачу минуло більше ніж три роки, повторно на виконання до Охтирського ВДВС виконавчий документ не надходив, просить визнати виконавчий лист №2-30/2012 таким, що не підлягає виконанню.
Охтирський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 21 травня 2020 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 (а. с. 203 т. 3).
Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Собину П.М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким визнати виконавчий лист №2-30/2012 таким, що не підлягає виконанню.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що на даний час визначений Законом України «Про виконавче провадження» строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання вже сплинув. Позивач не звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного строку. Отже ЦПК України дає підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з «інших причин». 
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Собину П.М., який підтримав апеляційну скаргу, представника Охтирського міськрайонного відділу ДВС Корольову Д.А., яка при розгляді справи покладається на розсуд суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що Охтирський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 23 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 01 березня 2017 року, задовольнив позов  ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнув заборгованість за кредитним договором №09/2008/29/70755030 від 27 червня 2008 року в розмірі 815 014,89 грн (а. с. 205-206 т. 1, 233-235 т. 2).
07 травня 2012 року виданий виконавчий лист у справі №2-30/2012 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №09/2008/29/70755030 від 27 червня 2008 року в розмірі 815 014,89 грн (а. с. 22 т. 2).
У повідомленнях Охтирського ВДВС №45/02-41/10 від 11 січня 2016 року та №2152/02-41/1 від 12 квітня 2016 року вказано, що виконавчий лист №2-30/2012 від 07 травня 2012 року був повернутий стягувачу 29 грудня 2012 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист на виконання не надходив (а. с. 65, 66 т. 2).
В Інформації про виконавче провадження з Автоматизованої системи виконавчого провадження вказано, що 07 травня 2013 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП №37833507 за виконавчим листом № 2-30/2012 від 07 травня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 815 014,89 грн (а. с. 157-159, 199 т. 3).
У повідомленнях Охтирського ВДВС №3697 від 06 листопада 2018 року та №30973 від 06 листопада 2018 року вказано, що зазначений виконавчий лист №2-30/2012 від 07 травня 2012 року знаходився на виконанні з 07 травня 2013 року та був повернутий стягувачу 28 травня 2014 року на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист на виконання не надходив (а. с. 4, 155 т. 3).
У травні 2016 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання про стягнення в солідарному порядку боргу з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в сумі 815 014,89 грн (а. с. 56-59 т. 2).
Охтирський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 26 травня 2016 року заяву задовольнив частково (а. с. 91-92 т. 2). 
Видав ПАТ КБ «Надра» дублікат виконавчого листа №2-30/2012 від 07 травня 2012 року про стягнення в солідарному порядку боргу з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в сумі 815 014,89 грн. 
В задоволенні вимог заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа для виконання відмовив.
Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 06 липня 2016 року скасував ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2016 року в частині вирішення заяви ПАТ КБ «Надра» про визнання поважною причини пропуску строку та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, поновив ПАТ КБ «Надра» строк для пред`явлення виконавчого листа №2-30/2012 від 07 травня 2012 року про стягнення в солідарному порядку боргу з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в сумі 815 014,89 грн. з дня набрання ухвалою суду законної сили (а. с. 140-141 т. 2).
Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 01 березня 2017 року ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2016 року в частині задоволення заяви ПАТ КБ «Надра» про видачу дублікату виконавчого листа залишив без змін (а. с. 236-238 т. 2).
Станом на 06 листопада 2018 року виконавче провадження №37833507 знищено за закінчення строків зберігання (а. с. 155 т. 3).
В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області із заявою про визнання виконавчого листа 2-30/2012 таким, що не підлягає виконанню (а. с. 1 т. 3).
Охтирський міськрайонний суд Сумської області ухвалою від 03 жовтня 2019 року задовольнив заяву ОСОБА_1 та визнав виконавчий лист 2-30/2012 від 07 травня 2012 року таким, що не підлягає виконанню (а. с. 74-75 т. 3).
Сумський апеляційний суд постановою від 24 грудня 2019 року скасував вищевказане судове рішення та відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його заяви (а. с. 143-144 т. 3).
       Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що пред`явлення виконавчого документа до виконання після закінчення строку його пред`явлення не може бути безумовною підставою для його скасування, оскільки пропущений строк з поважних причин може бути поновлений стягувачу. Суд також зазначив, що у разі відмови державним виконавцем у відкритті провадження за відсутності підстав для поновлення строку, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є недоцільним. Інших підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконання також не встановлено.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності передбачених законом підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, так як суд дійшов його з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
               Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов’язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Вказане дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов’язок боржника відсутній повністю чи частково у зв’язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права, про що також зазначено в апеляційній скарзі.
Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №2-3558/2010 дійшов висновку про те, що саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання,  та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
При цьому, для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню з інших підстав, а саме пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання, визначальним є саме факт пред`явлення такого виконавчого документа стягувачем до виконання. 
 Натомість, з Інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що виконавчий лист 2-30/2012 від 07 травня 2012 року стягувачем ПАТ КБ «Надра» пред`явлений до виконання 07 травня 2013 року та відкрито виконавче провадження №37833507. 
Постановою державного виконавця від 23 травня 2013 року накладено арешт на все майно ОСОБА_1 . 
Постановою державного виконавця від 24 березня 2014 року призначено експерта для надання звіту про оцінку майна боржника згідно актів опису.
28 травня 2014 року на підставі акту про неможливість стягнення державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Наразі виконавче провадження №37833507 є завершеним, відомості про пред`явлення до виконання стягувачем виконавчого листа 2-30/2012 від 07 травня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1  на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 815 014,89 грн відсутні. Представник Охтирського міськрайонного відділу ДВС пояснила, що в провадженні вказаного відділу ДВС відсутні будь-які виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу.
Закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не є безумовною підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки згідно ст. 433 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. 
Натомість пропуск строку пред’явлення виконавчого документа до виконання може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.
Встановлення обставин дотримання строків пред’явлення виконавчого документа до виконання підлягає з’ясуванню, зокрема, під час оскарження дій чи бездіяльності державного чи приватного виконавця, пов’язаних з вирішенням питання про відкриття виконавчого провадження, а тому не мають правового значення під час розгляду питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.
У пілотному рішенні у справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .
Отже, суд першої інстанції належно оцінив надані сторонами докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану через представника – адвоката Собину Павла Михайловича, залишити без задоволення.
Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 08 липня 2020 року.

Головуючий:                                                        Т.А. Левченко

Судді :                                                                В.І. Криворотенко

                                                                               С.С. Ткачук