Справа № 159/5548/19 	Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І. М. 	
Провадження № 22-ц/802/464/20  Категорія: 18 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 липня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.
секретар Концевич Я. О.,
з участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Ткачук А.А. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» про розірвання договору, відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими ним особисто та його представником ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року,-
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 17.09.2008 між ним та ПТМ «Ковельтепло» укладено Договір № 1/5111 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - Договір). У п. 9.2 Договору передбачено можливість внесення  змін або доповнень до умов договору. Письмових змін чи додаткових угод до договору не укладалось. Заява про розірвання договору у зв`язку із зміною в односторонньому порядку істотних умов і неможливістю виконання залишена без задоволення. Плата за послуги відповідача односторонньо збільшена, перевищує доход його сім`ї. Покликаючись на ч. 1 ст. 652 ЦК України, просив суд розірвати Договір, у зв`язку з односторонньою зміною його умов відповідачем та неможливістю його виконання позивачем, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду завдану незаконними діями відповідача.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2019 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазанчає, що умови, якими керувалися сторони при укладенні договору, змінені ПТМ «Ковельтепло» без його згоди, настільки істотно, що стали неможливими до їх виконання. Покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Представник позивача ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, у якій вказав, що підвищення тарифної плати за житлово-комунальні послуги стало істотною зміною обставин, неможливою умовою до виконання умов договору ОСОБА_1 . Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
У відзиві на апеляційні скарги ПТМ «Ковельтепло» зазначило про доведення споживачам інформації про зміну тарифів в порядку, визначеному Законом. Доказів про надання послуг неналежної якості, зміну істотних умов позивач не подав.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з такого.
Положеннями статей 19-21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Обов`язком виконавця є підготовка та укладення зі споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку споживача щодо укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору.
Відповідно до статей 651, 652 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та і в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.
Можливість зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин. Так, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали б договір або уклали б його на інших умовах.
Судом встановлено, що ПТМ «Ковельтепло» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру АДРЕСА_1 , співвласниками якої є відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 .
Послуги надаються відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та ПТМ «Ковельтепло» Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 3-4).
Предметом Договору є надання ПТМ «Ковельтепло» позивачеві та членам його сім`ї вчасно та відповідної якості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у вказану вище квартиру через виконавця - РЖКП - 1, з оплатою споживачем за споживання і користування послугами за встановленими тарифами та у строки і на умовах цього договору (розд. 1 договору «Предмет договору»).
У пункті 2.1 Договору зазначено, що розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладання договору становить:
а) гаряче водопостачання - 9, 05 грн за 1 куб м. в місяць при наявності лічильника г/водопостачання з однієї особи - 27, 15 грн в місяць;
б) центральне опалення (протягом року) - 2, 04 грн за 1 кв. м.;
в опалювальний період - 4, 08 грн,
в) вартість 1 Гкал - 197 грн (при наявності лічильника теплової енергії в будинку)
згідно з рішенням виконкому Ковельської міськради № 252 від 21.06.2006
Положеннями пункту 2.3 Договору передбачено, що відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» регулювання цін та тарифів на надання житлово - комунальних послуг відповідачем належить до повноваження місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування і про конкретні розміри споживачі будуть поінформовані через засоби масової інформації.
Відповідно до пунктів 9.1, 9.2 Договору, він укладається терміном на 1 рік і вважається щорічно пролонгованим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення договору не надійшло заяви від однієї із сторін про відмову від цього договору або його перегляд. Договір може бути змінений або доповнений за погодженням сторін, що оформляється письмово.
Отже, укладений між сторонами Договір чинний на даний час.
Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" № 1 875 - IV від 24.06.2004 з наступними змінами і доповненнями (в редакції винній на час укладення спірного договору) (далі - Закон № 1875 - IV), до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово - комунальних послуг належить: встановлення цін/тарифів на житлово - комунальні послуги відповідно до закону; затвердження норм споживання та якості житлово - комунальних послуг, контроль за їх дотриманням. 
Згідно з рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2018 у цивільній справі за позовом ПТМ «Ковельтепло» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 21.02.2019 встановлено факт надання послуг з теплопостачання відповідачем позивачеві, правомірність зміни тарифу на послуги та інформування споживачів послуг про його зміну, а також наявність повноважень в органу місцевого самоврядування щодо встановлення тарифів на послуги.
Вбачається, що при укладенні Договору сторони погодили зміну цін і тарифів на житлово - комунальні послуги, що надаються відповідачем (п. 2.3 Договору). Зміна цін та тарифів належить до компетенції органу місцевого самоврядування, тому не може бути змінена відповідачем. За таким обставин позивач безпідставно вказує про зміну істотних умов Договору надавачем послуг ПТМ «Ковельтепло».
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Пунктами 25, 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води регламентується Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок № 4), і здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Порядком № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі центрального опалення він повинен звернутися до міжвідомчої комісії (далі - Комісія) для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченню робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.
Таким чином, єдиною підставою для розірвання договору, зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності зазначеного акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є неправомірним.
При вирішенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у її задоволенні.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 5 цієї постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем не доведено завдання моральної шкоди діями відповідача, тому такі вимоги є безпідставними.
Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційних скаргах були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. Аргументи про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права безпідставні, носять суб`єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою, тоді як колегія суддів вважає, що суд, розглядаючи справу, оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції  про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд - 
постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані ним особисто та його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту даної постанови.

Головуючий        

Судді: