П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/4200/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Лабань Г.В.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
03 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо зменшення з 01.01.2018 по 31.07.2018, з 01.01.2019 та з 01.02.2019 розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, з 90% грошового забезпечення до 82% грошового забезпечення судді у відставці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання згідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області від 15.08.2018 №230 за період з 01.01.2018 по 31.07.2018 виходячи з 90% суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, з врахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 01.01.2019 щомісячного довічного грошового утримання, згідно довідок територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області від 05.02.2019 року №71, №72 виходячи з 90% суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, з урахуванням проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила про порушення її прав протиправними діями відповідача, що виразилось в зменшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці з 90% до 82% грошового забезпечення судді у відставці.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року позов задоволено. 
Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо зменшення ОСОБА_1 з 01.01.2018 по 31.07.2018, з 01.01.2019 та з 01.02.2019 розміру суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, з 90% до 82%, та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді за період з 01.01.2018 по 31.07.2018 згідно з довідкою територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області від 15.08.2018 №230, виходячи з 90% суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з врахуванням раніше виплачених сум.
Також рішенням суду першої інстанції зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді з 01.01.2019 згідно з довідками територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області від 05.02.2019 №71 та від 05.02.2019 №72, виходячи з 90% суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з врахуванням раніше виплачених сум.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив про безпідставність застосування при здійсненні перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді відсоткової ставки, визначеної постановою Острозького районного суду Рівненської області від 14.12.2015, оскільки законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечила доводи відповідача та просила залишити в силі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду.
Відповідно до приписів ст. 311 КАС розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, в межах визначених ст. 308 КАС України, а також, надавши оцінку правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, дійшла висновку про наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, постановою Острозького районного суду Рівненської області від 14.12.2015 у справі №567/1226/15-а визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Волочиському районі Рівненської області у здійснені нарахування та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та плюс 10 відсотків грошового утримання за кожен повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, а всього 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Волочиському районі Хмельницької області здійснити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та плюс 10 відсотків грошового утримання за кожен повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, а всього - 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 06 серпня 2015 року.
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2016 у справі №567/1226/15-а задоволено частково апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду у Волочиському районі Хмельницької області. Постанову Острозького районного суду Рівненської області від 14.12.2015 змінено в частині визначення дати з якої необхідно провести нарахування, зазначивши, що нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідно здійснити з 07 серпня 2015 року. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №567/1226/15-а постанову Острозького районного суду Рівненської області від 14.12.2015, у незміненій частині, та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2016 у справі №567/1226/15-а залишено без змін.
Тож, починаючи з 07.08.2015 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання з розрахунку 90% грошового утримання судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2452-VI. Перерахунок проведений згідно з довідкою від 04.09.2015 №420, виданою територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області.
Натомість, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, що мав місце 01.01.2018, було здійснено із розрахунку 82% грошового утримання судді.
Також позивачці проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2019 та з 01.02.2019 із розрахунку 82% грошового утримання судді.
Не погодившись із таким розрахунком, ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про проведення перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання із застосуванням 90 % грошового утримання судді.
Листами головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 24.07.2019 №1705/Ц-12 та від 01.11.2019 №Ц-1416-П-02.26-04 повідомлено позивачку про правомірність здійснення перерахунків з 01.01.2018, з 01.01.2019 та з 01.02.2019 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% суддівської винагороди, що відповідає 21 року стажу на посаді судді. 
Позивачка, вважаючи порушеними її права, звернулася з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій щодо зменшення з 01.01.2018 року розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці з 90% до 82 % суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та при подальшому нарахуванні щомісячного грошового утримання, є протиправними.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, в розрізі встановлених обставин справи, зазначає наступне.
За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до частини пункту 8 частини 4 статті 48 та частини 6 статті 48 Закону України від 07.07.2010 "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI, в редакції, чинній на момент набуття позивачем права на щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів») незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Аналогічні положення закріплені у статті 48 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" (далі також - Закон № 1402-VІІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
У мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).
Пунктом 6.1 Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998 передбаченого, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість.
Пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12 від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки передбачено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.
З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17.
Конституція України у частині другій статті 19 закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частиною 7 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII встановлено, що судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року по справі № 815/1522/17.
У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав на людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Судом першої інстанції встановлено, що судовим рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 14.12.2015, яке набрало законної сили у відповідності до постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2016 та постанови Верховного Суду від 15.05.2019, у справі №567/1226/15-а, встановлено право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди.
Відповідачем на виконання вказаного рішення районного суду було проведено перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання з 07.08.2015 в розмірі 90% від суми суддівської винагороди, і в подальшому рішення про зменшення такого розміру до 82 % судом не приймалось, що свідчить про здійснення з 01.01.2018 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача із зменшенням відсоткового розміру, без будь-яких для цього підстав.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно, ігноруючи рішення Острозького районного суду Рівненської області від 14.12.2015 у справі №567/1226/15-а, яке набрало законної сили, здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 01.01.2018 року з розрахунку 82% від грошового утримання судді та в подальшому здійснював нарахування щомісячного довічного грошового утримання позивачу з розрахунку 82% від грошового утримання судді, відтак порушив права позивача та законодавство.
З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо зменшення з 01.01.2018 року розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці з 90% до 82% суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та при подальшому нарахуванні щомісячного грошового утримання, є протиправними.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Курко О. П.