П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  822/2141/16 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Данилюк У.Т.  
Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
09 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Кузьменко Л.В.  Совгири Д. І. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року по справі №822/2141/16   ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 20 жовтня 2016 року №1107 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до адміністративної відповідальності заступника - начальника ГУНП в Хмельницькій області та визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління національної поліції в Хмельницькій області від 20 жовтня 2016 року №326 а/с про звільнення полковника поліції, заступника начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Марчука Володимира Васильовича зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області з 20 жовтня 2016 року.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

За результатами апеляційного розгляду справи, ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області  залишено без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №822/2141/16 від 06 березня 2017 року - без змін.
Не погодившись із судовими рішеннями, Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області подало на них касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 23 січня 2020 року касаційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області - залишено без задоволення, постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.03.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.05.2017   -  без змін.

25 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд із заявою в якій просив:
-зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення та накласти штраф відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України;

-визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області щодо не поновлення ОСОБА_1 , на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області з 20 жовтня 2016 року - протиправною.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №822/2141/16 від 06 березня 2017 року набрала законної сили 05 травня 2017 року, проте досі, зі спливом майже 3-х років судове рішення залишається не виконаним, а його на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області з 20 жовтня 2016 року не поновлено.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо здійснення судового контролю в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу - відмовлено.

За  результатами перегляду ухвали за поданою апеляційною скаргою, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено, ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року  скасовано з прийняттям нової постанови, якою заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області щодо не поновлення ОСОБА_1 , на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області з 20 жовтня 2016 року - протиправною.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області подати до суду звіт про виконання постанови  Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року  у справі №822/2141/16 протягом  тридцяти днів після отримання копії цього судового рішення.

У задоволенні решти заяви - відмовлено.

18 травня 2020 року Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду в порядку ст.374 КАС України із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Заява мотивована тим, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року виконано добровільно, шляхом скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , ще до видачі місцевим судом виконавчого листа. При цьому, вказує заявник, 23 травня 2017 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 ст.77 ( за власним бажанням). Цим же наказом скасовано пункт наказу ГУНП від 20.10.16 №326 о/с в частині звільнення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що посилання  відповідача  на обгрунтування підстав заяви на подання ОСОБА_1 власноруч написаного рапорту про звільнення з 20.10.2016 року, як встановленого факту, який наряду з судовим рішенням про поновлення на посаді, стали підставою скасування відповідачем попереднього наказу   в частині звільнення, та наступного   його звільнення цією ж датою, але   іншим наказом з іншої підстави (за власним бажанням), не може свідчити про повне виконання судового рішення. Скасування відповідачем уже скасованого судовим рішенням наказу не може свідчити про поновлення позивача на посаді, а тим більше його звільнення датою скасування, але з іншої підстави.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 374 КАС України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є вичерпним та передбачений статтею 374 КАС України.

Таким чином, підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є випадки коли, по-перше, його було видано помилково, та, по-друге, обов`язок боржника відсутній повністю або частково - без конкретизації обставин, з якими може бути пов`язана така відсутність. Наявність чи відсутність обов`язку боржника в кожній конкретній справі повинна встановлюватись судом  на підставі всебічного, повного і об`єктивного  розгляду в  судовому  процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як  вбачається  із змісту заяви,  заявник обґрунтовує вимоги тим, що з метою добровільного виконання рішення суду начальником ГУНП в Хмельницькій області виданий наказ від 23 травня 2017 року № 173 о/с "По особовому складу", яким скасовано пункт наказу ГУНП від 20.10.2016 року №326 о/с в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 , отже  поновлено останнього  на посаді заступника начальника ГУНП в Хмельницькій області. Оскільки ОСОБА_1 подав рапорт  про звільнення з поліції за власним бажанням з 20 жовтня 2016 року та був звільнений,  відповідач вважає рішення суду виконаним, а відтак, виданий виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Отже, у даній справі спірним є питання, чи є добровільним виконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року у справі №822/2141/16  виданий  ГУНП наказ від 23 травня 2017 року № 173 о/с "По особовому складу", яким скасовано пункт наказу ГУНП від 20.10.2016 року №326 о/с в частині звільнення полковника поліції Марчука ОСОБА_2 Васильовича з урахуванням наказу №173 о/с від 23.05.2017 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з 20.10.2016 р. за власним бажанням.
Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Роботодавець зобов`язаний видати відповідний наказ відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватись. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Відповідне положення міститься у постанові ВП ВС від 8 листопада 2019 по справі № 711/8138/18.

Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

За приписами статті 65 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, законодавство передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі шляхом видання про це наказу (розпорядження). В разі невиконання рішення суду в добровільному порядку воно підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Разом з тим, поновлення на роботі має бути реальним, тобто з відновленням трудових відносин між працівником і роботодавцем, що виходячи зі змісту статей 21 і 24 КЗпП, передбачає не лише винесення наказу про поновлення працівника на роботі, але і фактичний допуск його до роботи, виконання працівником своїх службових (посадових) обов`язків, а роботодавцем - обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату.

Спір про скасування наказу про звільнення обов`язково передбачає вирішення питання і про поновлення особи на посаді, якщо суд дійде висновку, що такий наказ треба скасувати як протиправний. Вирішення питання про поновлення на посаді невід`ємно пов`язане з вимогою про скасування правового акта про звільнення і не може бути предметом окремого позову.
Визнання акта індивідуальної дії, як-от наказу про звільнення з посади, протиправним/неправомірним і його скасування означає, що він втрачає чинність з дати його винесення. З цієї ж дати особа має бути поновлена на посаді, навіть якщо позивач не заявив такої (окремої) позовної вимоги.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах,  що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

При цьому належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18),

Колегія суддів вважає правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Відповідальність за невиконання судового рішення не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника. 

Тому відхиляються доводи апеляційної скарги про забезпечення виконання судового рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі шляхом скасування наказу , визнаного судом протиправним і  одночасного звільнення  працівника, з ініціативи останнього, а не шляхом поновлення на посаді, з якої його було незаконно звільнено та поновлено судовим рішенням. 

Колегія суддів зауважує, що сама по собі згода працівника в подальшому звільнитись з посади за власним бажанням ( чи з іншої підстави з ініціативи працівника) не звільняє боржника від виконання рішення суду за встановленим алгоритмом.

У даній справі дії ГУНП в Хмельницькій області спрямовані не на добровільне виконання рішення суду, а на  ухиляння від його виконання, що підтверджується фактом зволікання негайного виконання судового рішення, яке повинно було бути виконаним 07.03.2017, подальшими зверненнями відповідача з апеляційною та касаційною скаргами на судові рішення у справі, якими ОСОБА_1 поновлений на посаді.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі  не містять законодавчо передбачених підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.  
Враховуючи викладене, колегія суддів  погоджується  з висновком суду  першої інстанції, що заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягає.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  09 липня 2020 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Кузьменко Л.В.    Совгира Д. І.