КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
  13 липня 2020 року                                                                                   м. Київ
 
                                                                                                          Справа № 753/3465/19
Апеляційне провадження №22-ц/824/8086/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:                Соколової В.В.
                          суддів:                                   Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
                          за участю секретаря             Голопапи Д.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва постановленого під головуванням судді Мицик Ю.С. 04 березня 2020 року у м. Києві, у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження № 2722865, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У лютому 2020 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла вищезазначена  скарга ОСОБА_1 , в якій остання просила:
- визнати поважними причини пропуску строку для подачі скарги та поновити вказаний строк;
- визнати незаконною та скасувати постанову Державної виконавчої служби у Деснянському районі у м. Києві від 14 березня 2007 року про закінчення виконавчого провадження №2722865 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1288 від 03 березня 2003 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва;
- визнати незаконною діяльність заступника начальника Державної виконавчої служби у Деснянському районі у м. Києві Зленко В.О. щодо повернення до Дарницького районного суду м. Києва виконавчого листа №2-1288 від 03 березня 2003 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва по виконавчому провадженню №2722865 у зв`язку з неповним виконанням виконавчого листа;
- повернути виконавчий лист №2-1288 від 03 березня 2003 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для подальшого виконання.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва  від 04 березня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 в поновленні строків для подання скарги на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в рамках виконавчого провадження №2722865. Скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження № 2722865 - залишена без розгляду.
Постановляючи ухвалу про відмову в поновленні строків на подання скарги та залишаючи скаргу без розгляду, суд виходив з того, що вказана скарга подана із пропуском строку, визначеного ч. 1 ст. 449 ЦПК України, підстави для поновлення строку відсутні, оскільки заявником не надано суду переконливих доказів поважності його пропуску.
 
Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність судового рішення, як такого, що постановлено з порушенням норм процесуального права. Вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що Закон України «Про виконавче провадження» встановлюється можливість досудового врегулювання спору яким вона скористалась. Зазначає, що судом перекручено дійсні обставини справи, що призвело до невірних висновків та неправильного вирішення справи. 
Враховуючи викладене просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.
Представник Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за його відсутності.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Згідно із ч.2 ст.449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до ст. 122 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Статтею 123 ЦПК України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно із ч. 3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ЦПК України містяться положення про те, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Статтею 126 ЦПК України встановлено, що документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість  такого поновлення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
При цьому, ЦПК України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.
Отже, за змістом ст. ст. 81, 127 ЦПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
 
З матеріалів справи вбачається, що у Деснянському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління  у м. Києві на виконані перебував виконавчий лист №2-1288 від 03 березня 2003 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття. (ВП №2722865).
У поданій скарзі ОСОБА_1 вказувала, що в березні 2019 року вона отримала відповідь Державної виконавчої служби у Деснянському районі м. Києва від 11 березня 2019 року, в якій було зазначено про те, що 14 березня 2007 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Тобто, про порушення своїх прав заявник дізналася в березні 2019 року. Скаргу ОСОБА_1 подала 19 лютого 2020 року, направивши її засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції, тобто з пропуском10-ти денного строку встановленого ч.1 ст.449 ЦПК України. На обґрунтування поважності причин пропуску строку на подання скарги вказувала на те, що протягом 2019 року та з 02 січня 2020 року вона перебувала у тяжкому стані та змушена була звернутися до лікарні.
Однак, з листків непрацездатності, які долучені нею до скарги вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 02 січня 2020 року по 10 січня 2020 року та з 13 січня 2020 року по 22 січня 2020 року, доказів перебування на лікарняному в 2019 році нею не надано, а тому вказані підстави не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку для подання скарги.
Також, з матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження було відкрито на виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, що передбачає щомісячні платежі до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист було повернуто в 2007 році, а в 2018 році дитина досягла повноліття. Таким чином, стягувач у виконавчому проваджені мала бути обізнана про хід виконавчого провадження, та про його припинення. А тому її твердження про те, що про виконавче провадження вона дізналась лише в 2019 році також слід визнати безпідставними.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку і залишив скаргу без розгляду.
Наведені в апеляційній скарзі доводи заявника про те, що вона неодноразово зверталась безпосередньо до начальника ДВС із скаргою на дії державного виконавця, однак відповіді на свої звернення не отримала, тобто скористалась можливістю досудового врегулювання спору, що є поважною підставою для поновлення строків, відхиляються колегією суддів, оскільки  вказане не є об'єктивною обставиною, яка б свідчила про поважність причин пропуску строку для подання скарги, визначеного ст. 449 ЦПК України.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволені клопотання про поновлення пропущеного строку і залишив скаргу без розгляду.
Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена з додержанням норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375,  381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
   Судді:                                                                                                          А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук

                                                    Повний текст постанови складений 20 липня 2020 року.