Ухвала
 
08 липня 2020 року
м. Київ
справа № 676/3316/19
провадження № 61-8501 ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області                  від 17 грудня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду           від 28 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Друга Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора, про визнання договору іпотеки недійсним, 
ВСТАНОВИВ :
У травні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2019 року у задоволенні позову   ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2019 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення суду залишено без змін. 
До Верховного Суду 26 травня 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2020 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано заявнику, відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України, надати суду касаційну скаргу з зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.
У червні 2020 року заявник направила до суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги. Уточнена редакція касаційної скарги                 ОСОБА_1 містить посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як підставу касаційного оскарження судового рішення, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права, зокрема, чи може слугувати підставою для відмови у позові незалучення позивачем інших співвідповідачів. 
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не деталізує, щодо якої саме норми права у подібних до позову  ОСОБА_1 правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. Водночас, Верховний Суд у своїй практиці неодноразово висловлювався щодо обгрунтованості відмови у позові, пред`явленого до неналежного відповідача, правовий висновок якого викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі                № 372/51/16-ц.
Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК Україниу разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Отже, враховуючи, що заявник не зазначив конкретних підстав касаційного оскарження, наявність яких є обов`язковою вимогою до змісту касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали Верховного Суду від 04 червня 2020 року заявником не виконано, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження та є підставою для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 неподаною та повернення її заявнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня               2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня  2020 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     О. В. Білоконь