ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 липня 2020 року           справа №360/1039/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гаврищук Т.Г., Ястребової Л.В., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі  № 360/1039/20 (головуючий І інстанції О.В. Ірметова ) за позовом  адвоката Корнієнка Андрія Андрійовича в інтересах ОСОБА_1  до  Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії ,-  

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправними дії Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- скасувати Рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №4 від 24.01.2020 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №152 від 21 січня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди її роботи в ПАТ “Луганськтепловоз” з 10.02.2004 по 10.05.2004, з 18.05.2007 по 06.06.2011, з 07.06.2011 по 13.06.2016, з 22.07.2016 по 17.12.2018, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.10.2019 звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком. Листом від 29.10.2019 № 195/К-14/02.1-33 відповідач повідомив позивача про відсутність у неї права на вихід на пенсію за списком №1 по ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного пільгового стажу та первинних документів. Відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивача періоди роботи - з 10.02.2004 по 10.05.2004 ВАТ “Холдингова компанія “Луганськтепловоз” учень маляра, зайнятий на роботах в закритих камерах; з 18.05.2007 по 06.06.2011 ПАТ “Луганськтепловоз” майстер господарчої дільниці у випробувально - здавальному цеху; з 07.06.2011 по 13.06.2016 ПАТ “Луганськтепловоз” майстер дільниці здачи продукції замовнику; з 22.07.2016 по 17.12.2018 ПАТ “Луганськтепловоз” майстер випробувально-здавального цеху; оскільки довідки про пільгову роботу від 05.06.2019 № 17 та від 05.06.2019 №7 видані ТОВ “Луганський машинобудівний завод імені О.Я.Пархоменка”. Рішенням № 4 від 24.01.2020 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №4 від 24.01.2020 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 21.01.2020, зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1989 по 21.06.1990 в СПТУ №44 міста Ворошиловград, та періоди роботи з 25.06.1990 по 04.12.1995 у Ворошиловградському машинобудівному заводі імені О.Я. Пархоменко, з 10.02.2004 по 10.05.2004 в ПАТ “Луганськтепловоз”.
У задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Вирішено питання судових витрат. 
Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В частині відмови в задоволенні позовних вимог судове рішення не оскаржується. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Позивач передчасно звернулась до суду, не дотримавшись обов`язкової процедури особистого звернення до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії встановленого зразка з наданням пенсійному органу оригіналів документів на підтвердження підстав для перерахунку пенсії та прийняття рішення пенсійним органом за результатами розгляду такої заяви. 
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області 3226/02-02/1 від 28.03.2017, будь-які документи для призначення (перерахунку) пенсій (довідки, що підтверджують стаж роботи, довідки, які уточнюють пільговий характер роботи за Списком №1 та №2, довідки про заробітну плату, завірені первинні документи тощо), видані підприємствами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, які не перереєстровані на контрольованій території, до роботи не застосовуються. 
У разі неможливості отримання необхідних для призначення пенсії документів, які підтверджують певні юридичні факти, зокрема щодо атестації робочих місць, позивач має право звернутися до суду з заявою про встановлення таких юридичних фактів. Позивач таким правом не скористався. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 (а.с. 14-16).
Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.07.2019 року №925-5000153966 (а.с. 17).
Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (а.с. 25-28), позивач у періоди: 
- з 01.09.1989 по 21.06.1990 навчалась в СПТУ №44 м. Ворошиловграда;
- з 25.06.1990 по 04.12.1995 працювала машиністом крану 3 розряду на гарячій ділянці у Ворошиловградському машинобудівному заводі імені О.Я. Пархоменко;
- з 05.03.1996 по 21.04.1996 позивачу призначено допомогу по безробіттю;
- з 22.04.1996 по 02.02.2004 працювала апаратчиком у Луганському міському комунальному підприємстві “Теплокомуненерго”;
- з 10.02.2004 по 17.05.2007 працювала маляром, зайнятим на роботах в закритих камерах в ПАТ “Луганськтепловоз”;
- з 18.05.2007 по 13.06.2016, з 22.07.2016 по 17.12.2018 працювала майстром випробувально-здавального цеху в ПАТ “Луганськтепловоз”.
23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою щодо розгляду її документів та призначення пенсії за віком (а.с. 50-51).
Листом Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області повідомлено, що пільговий стаж позивача за даними реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період роботи в ПАТ “Луганськтепловоз” з 11.05.2004 по 17.05.2007 складає 3 роки 0 місяців 6 днів. 
Надані довідки ТОВ “Луганський машинобудівний завод імені О.Я.Пархоменка” №17 від 05.06.2019, №7 від 05.06.2019 при підрахунку пільгового стажу роботи не враховувались (а.с. 52-53).
З розрахунку трудового стажу, наданого відповідачем, вбачається, що до пільгового стажу позивача за списком №1 зараховано її періоди роботи з 13.05.2004 по 11.12.2005, з 01.01.2006 по 07.12.2006 та з 01.01.2007 по 15.04.2007 маляром, зайнятим на роботах в закритих камерах в ПАТ “Луганськтепловоз”, інші періоди враховано до страхового стажу.
Рішенням Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №4 від 24.01.2020 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до статті 114 розділу ХІV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” через відсутність необхідного пільгового стажу роботи. Рішення обґрунтовано тим, що пільговий стаж заявнику зараховується виключно за відомостями по спецстажу індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України. Також зазначено, що довідки ТОВ “Луганський машинобудівний завод імені О.Я.Пархоменка” №17 від 05.06.2019, №7 від 05.06.2019 при підрахунку пільгового стажу роботи не враховані, оскільки відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №3226/02-02/1 від 28.03.2017, будь-які документи для призначення (перерахунку) пенсій, оскільки документи, що видані підприємствами розташованими на непідконтрольній українській владі території, які перереєстровані на контрольованій території, до роботи не застосовуються (а.с. 55-56).
Суд першої інстанції частково задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера
Оцінка суду. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пунктом шостим статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону  “Про пенсійне забезпечення” (Закон  1788-XII), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.
За приписами пункту 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком  1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Статтею 62 Закону  1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року  637 (далі - Порядок  637).
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).
Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що положення Порядку  637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону  1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону  1788-XII).
Таким чином, уточнюючі довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період, тоді як в трудовій книжці позивача містяться всі необхідні записи про її  роботу у спірні періоди. 
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17.
Щодо посилання апелянта, що надані позивачем довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії не можуть бути прийняті до розгляду, оскільки вони видані підприємством, розташованим на непідконтрольній українській владі території, суд зазначає наступне. 
У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року “Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії” зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але “у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів”. Так, у справі “Лоізіду проти Туреччини” (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини” ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії” (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать” (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).
Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".
Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.
Таким чином, суд застосовує названі загальні принципи (“Намібійські винятки”), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки вказаних довідок, що видані підприємством, що знаходиться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією м. Луганськ, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації його права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.
Отже, суд першої інстанції правомірно прийняв до розгляду надані позивачем довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії №17 та №7 від 05.06.2019, які в сукупності з іншими документами, наданими позивачем, підтверджують пільговий характер роботи ОСОБА_1 у спірні періоди.
Доводи апелянта щодо подання позивачем заяви про призначення пенсії у довільній формі, як на підставу для відмови в призначенні пенсії, є не прийнятними, оскільки відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005  № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, непрацююча особа звертається саме з заявою про призначення пенсії.
Зміст зазначеної заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, важливим є те, що до заяви позивачем було долучено ряд документів (відповідачем не заперечується), які подаються саме при призначенні пенсії.
Відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій)
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17 (адміністративне провадження №К/9901/16284/18).
На підставі вищевикладеного, суд вважає правильним  висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення  є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі  № 360/1039/20 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі  № 360/1039/20 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 28 липня 2020 року.
Касаційна скарга  на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328, пунктом 3 розділу 6 «Прикінцеві положення» КАС України.
Повне судове рішення складено 28 липня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                   І.Д. Компанієць

Судді                                                                                             Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                     Л.В. Ястребова