ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/3964/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Дніпропетровської області
          на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року (суддя Царікова О.В., м. Дніпро) у справі № 160/3964/19
          за позовом Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області в інтересах держави
до 1. Дніпровської міської ради, 2. Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради
третя особа: Комунальний заклад освіти «Спеціалізована середня загальноосвітня школа № 9 з поглибленим вивченням англійської мови «Дніпровської міської ради»
          про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

встановив:

У травні 2019 року Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області звернувся до суду із позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради та Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради щодо невжиття заходів, направлених на оформлення правовстановлюючих документів на будівлі, споруди комунального закладу освіти «Спеціалізована середня загальноосвітня школа № 9 з поглибленим вивченням іноземної мови» Дніпровської міської ради, за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, 3, та правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташований комунальний заклад освіти «Спеціалізована середня загальноосвітня школа №9 з поглибленим вивченням іноземної мови» Дніпровської міської ради, за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, 3;
- зобов`язати Дніпровську міську раду та Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради вжити заходів в межах компетенції, спрямованих на оформлення правовстановлюючих документів на будівлі, споруди комунального закладу освіти «Спеціалізована середня загальноосвітня школа № 9 з поглибленим вивченням іноземної мови» Дніпровської міської ради, за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, 3, та правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташований комунальний заклад освіти «Спеціалізована середня загальноосвітня школа №9 з поглибленим вивченням іноземної мови» Дніпровської міської ради за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, 3.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення суду мотивовано відсутністю повноважень прокурора на звернення до суду із цим позовом, оскільки ним не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення інтересів держави в цьому конкретному випадку, адже позов фактично подано в інтересах КЗО «Спеціалізована середня загальноосвітня школа №9 з поглибленим вивченням іноземної мови» ДМР, який є окремою юридичною особою та має адміністративну процесуальну правосуб`єктність, є заінтересованою особою та може самостійно здійснювати захист своїх прав у разі, якщо вважає, що бездіяльністю відповідачів порушуються його права.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Перший заступник прокурора Дніпропетровської області оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав на неповне з`ясування судом першої інстанції усіх обставин справи, зокрема, щодо наявності у нього підстав, визначених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на звернення до суду із цим позовом. Зокрема, вказав, що у спірному випадку відсутній орган, до компетенції якого належить захист інтересів держави у спірних правовідносинах. А необхідність такого звернення обумовлена усуненням порушень вимог чинного законодавства, що створюють передумови для зловживань щодо розпорядження земельною ділянкою, ризики для нормального функціонування закладу навчального процесу, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав дітей, що, у свою чергу, є невиконанням гарантій держави у сфері освіти. З огляду на це, скаржник просив рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідачі у поданих суду відзивах проти задоволення апеляційної скарги заперечували, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції.
У ході судового розгляду справи сторони підтримали свої правові позиції та вимоги. 
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що КЗО «Спеціалізована середня загальноосвітня школа № 9 з поглибленим вивченням іноземної мови» ДМР здійснює діяльність, за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, 3.
Означений освітній заклад є комунальною установою, а його засновником відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є Дніпровська міська рада.
Розпорядженням міського голови ДМР від 01.08.2016 №468-р зобов`язано керівників виконавчих органів міської ради та голів районних у містах рад:
- визначити перелік об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська, які перебувають на балансі підпорядкованих підприємств, організацій (установ, закладів), по яких не здійснена державна реєстрація права власності, у термін до 01.09.2016;
- передбачити у бюджетних запитах на 2017 рік видатки, пов`язані з проведенням технічної інвентаризації та державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна ( п.1.1 цього розпорядження);
- здійснити дії щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна територіальної громади міста Дніпропетровська, в особі ДМР (п. 1.1 цього розпорядження);
У разі наявності коштів здійснити дії щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна ( п.1.1 цього розпорядження) у 2016 році (т. 1 а.с. 124).
Розпорядженням міського голови ДМР від 25.07.2018 № 962-р зобов`язано керівників виконавчих органів міської ради та голів районних у містах рад:
- визначити перелік об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, які перебувають на їх балансі та на балансі підпорядкованих комунальних організацій, стосовно яких не здійснена державна реєстрація права власності;
- передбачити у бюджетних запитах на 2019 рік видатки, пов`язані з проведенням технічної інвентаризації та державної реєстрації права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, в особі ДМР, на об`єкти нерухомого майна (п.1.1 цього розпорядження);
- здійснювати дії щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна територіальної громади міста Дніпра, в особі ДМР (п. 1.1. цього розпорядження).
У разі наявності коштів здійснити дії щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (т. 1 а.с. 125).
Прокурор звернувся з листом до Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області стосовно надання інформації про наявність прав на земельні ділянки закладів освіти за адресами, зазначеними у запиті, зокрема, вул. Мостова, 3.
Листом від 15.03.2019 №10-4-0.38-373/107-19 Відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомив, що право власності або користування земельними ділянками за адресами, зокрема, вул. Мостова, 3 у Державному реєстрі земель м. Дніпропетровська станом на 01.01.2013 не зареєстровано (т. 1 а.с. 20).
Також, листом від 25.03.2019 (за вих. №4081) Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради на запит прокурора від 07.03.2019 № 73-989 вих. 19 повідомило, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційних справах відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресами, зокрема, м. Дніпропетровськ, вул. Мостова, буд. 3 (КЗО «Середня загальноосвітня школа № 9 з поглибленим вивченням англійської мови» ДМР) (т. 1 а.с. 21).
На день звернення прокурора із означеним позовом правовстановлюючих документів на будівлю та земельну ділянку, що знаходиться під КЗО «Середня загальноосвітня школа № 9 з поглибленим вивченням англійської мови» ДМР належним чином не оформлено.
Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор зазначив, що відсутність правовстановлюючих документів на будівлю та земельну ділянку під навчальним закладом створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеним майном, ризики для нормального функціонування закладу освіти.
При вирішенні справи колегія суддів виходить з того, що вирішенню у межах цієї справи підлягає два питання, а саме: наявність у прокурора повноважень на звернення до суду із цим позовом, та наявність факту порушення інтересів держави у межах спірних правовідносин.
Так, щодо права прокурора на звернення до суду із цим позовом, суд першої інстанції дійшов висновку про його відсутність, посилаючись на наявність юридичної особи - КЗО «Середня загальноосвітня школа № 9 з поглибленим вивченням англійської мови» ДМР, яка має відповідну процесуальну правосуб`єктність та є заінтересованою особою у спірних правовідносинах, яка може самостійно здійснювати захист прав у разі, якщо бездіяльністю відповідачів порушуються її права.
З таким твердженням суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді є Закон України «Про прокуратуру».
Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).
Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який вже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Відтак, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/724/15, від 17 жовтня 2019 року у справі № 569/4123/16-а.
Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France), заява № 61517/00, пункт 27).
Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку думку: сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».
Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року №   1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Так, згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
2) у разі відсутності такого органу.
У справі, що розглядається, прокурор в адміністративному позові зазначив, що захисту підлягають інтереси держави у сфері охорони права на освіту дітей шляхом створення належних та безпечних умов для здобуття освіти, які порушено протиправною бездіяльністю органу місцевого самоврядування та комунального закладу освіти, що знаходиться у віданні Дніпровської міської ради.
Колегія суддів зазначає, що таке обґрунтування є сумісним з розумінням «інтересів держави» у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст. 28 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про освіту», право на безоплатну освіту забезпечується: для здобувачів дошкільної та повної загальної середньої освіти - за рахунок розвитку мережі закладів освіти всіх форм власності та їх фінансового забезпечення у порядку, встановленому законодавством, і в обсязі, достатньому для забезпечення права на освіту всіх громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України.
Відтак, обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування полягає у створенні, у межах визначених законом повноважень, умов для отримання дитиною освіти, забезпечення її доступності шляхом, зокрема, належного функціонування розгалуженої мережі навчальних закладів.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 359/6814/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 822/3692/17, від 26 лютого 2019 року у справі №   442/8337/17.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що у цій справі подання Керівником Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області адміністративного позову має на меті захист «інтересів держави».
Стосовно наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді у справі, що розглядається, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України, належить, зокрема: організація землеустрою; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
В адміністративному позові прокурор стверджує, що Дніпровська міськрада не виконала покладені на неї обов`язки з оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під навчальним закладом КЗО «Середня загальноосвітня школа № 9 з поглибленим вивченням англійської мови» ДМР та передачі земельної ділянки у постійне користування навчальному закладу, який фактично на ній розташований, що зумовило виникнення ризику для нормального функціонування закладу та здійснення навчально-виховного процесу та може призвести до негативних наслідків та порушення прав дітей. При цьому, як зазначив заступник прокурора, орган, на який покладаються повноваження щодо забезпечення виконання міськрадою своїх зобов`язань у спірних правовідносинах, відсутній.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що особливістю органів місцевого самоврядування як суб`єктів владних повноважень є те, що кожен з таких суб`єктів, з урахуванням положень Конституції України, є самостійним, автономним та не знаходиться у підпорядкуванні жодного органу.
Таким чином, позови прокурора до органу місцевого самоврядування, за загальним правилом, подаються з такої підстави, як відсутність суб`єкта, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. У такій категорії справ орган прокуратури повинен лише довести, що оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень завдано шкоду інтересам держави.
При цьому інтереси держави, у тому числі охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, зокрема, у таких сферах, як охорона здоров`я, благоустрій населених пунктів, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Колегія суддів вважає, що такий підхід відповідає положенням ст.ст. 5, 7 Конституції України, згідно з якими носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ; народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування; в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 569/4123/16-а.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
З огляду на те, що прокурором в адміністративному позові вказано, які саме інтереси держави порушено протиправною бездіяльністю органу місцевого самоврядування, та враховуючи, що відсутній орган, до компетенції якого належить здійснення нагляду за діяльністю органів місцевого самоврядування, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про недоведеність прокурором підстав для захисту інтересів держави у суді та необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, не розглядаючи справу по суті.
Вищенаведена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 05.11.2019 по справі № 804/4585/18.
Що стосується наявності факту протиправної бездіяльності зі сторони відповідачів щодо невжиття заходів, направлених на оформлення правовстановлюючих документів на будівлі, споруди КЗО «Спеціалізована середня загальноосвітня школа № 9 з поглибленим вивченням іноземної мови» ДМР, за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, 3, та правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташований вказаний заклад, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровської міської ради «Про передачу об`єктів нерухомого майна, основних засобів, нематеріальних активів та запасів навчальних закладів міста з балансу відділу освіти районних у місті рад на баланс департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради» № 24/15 від 20.10.2016 з балансу відділу освіти Центральної районної у м. Дніпрі ради на баланс Департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради об`єкти нерухомого майна, основні засоби, нематеріальні активи та запаси навчальних закладів міста згідно Додатку 1 (т. 1 а.с. 47-51).
Пунктом 70 Додатку 1 до рішення Дніпропетровської міської ради № 24/15 від 20.10.2016 на баланс департаменту гуманітарної політики передано об`єкти нерухомого майна, основні засоби, нематеріальні активи та запаси КЗО «Спеціалізована середня загальноосвітня школа № 9 з поглибленим вивченням іноземної мови» ДМР.
Матеріалами справи підтверджено та сторонами по справі не заперечується, що на час звернення прокурора до суду із цим позовом, правовстановлюючі документи на будівлі, споруди КЗО «Спеціалізована середня загальноосвітня школа № 9 з поглибленим вивченням іноземної мови» ДМР, за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, 3, та правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій розташований вказаний заклад не оформлені (т. 1 а.с. 20, 21).
Колегія суддів погоджується з твердженням скаржника, що цей факт створює передумови для зловживань щодо розпорядження земельною ділянкою, ризики для нормального функціонування закладу навчального процесу, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав дітей, що, у свою чергу, є невиконанням гарантій держави у сфері освіти.
Разом із цим, відповідач-1, заперечуючи проти позовних вимог, послався на розпорядження міського голови від 01.08.2016 № 468-р, яким керівників виконавчих органів міської ради та голів районних у місті рад зобов`язано передбачити у бюджетних запитах на 2017 рік видатки, пов`язані з проведенням технічної інвентаризації та державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна. Аналогічне за змістом розпорядження прийнято міським головою й у 2018 році (т. 1 а.с. 124, 125).
Проте, колегія суддів погоджується з твердженням скаржника щодо надання критичної оцінки вказаним доводам, оскільки будь-яких доказів виконання вказаних розпоряджень та спрямування коштів саме на потреби оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, об`єкти та споруди КЗО «Спеціалізована середня загальноосвітня школа № 9 з поглибленим вивченням іноземної мови» ДМР відповідачем-1 не надано.
Також, матеріалами справи підтверджено, що Департамент гуманітарної політики ДМР звертався до Дніпровської міської ради із питанням щодо виділення додаткових коштів на проведення технічної інвентаризації та на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок закладів освіти. Проте, у виділенні коштів було відмовлено (т. 1 а.с. 126-128).
Крім того, скаржником зазначено та відповідачами по справі не спростовано, що згідно листа Дніпровської міської ради № 4/13-44 від 31.05.2019, на сесію міської ради від 22.05.2019 винесено питання щодо виділення в бюджеті на 2019 рік по галузі «Освіта» коштів на оплату послуг з розробки технічної інвентаризації будівель і споруд комунальних закладів, на реєстрацію права комунальної власності на будівлю у загальній сумі 2  900  740 грн., з яких 810  640 грн. для загальноосвітніх навчальних закладів.
Проте, згідно інформації ресурсу Дніпровської міської ради (https://dniprorada.gov.ua/uk/page/poshuk-prijnyatih-dokumentiv-dniprovskoi-miskoi-radi), на порядок денний 45ї чергової сесії міської ради 22.05.2019 було винесено на розгляд лише рішення про внесення змін до рішення міської ради від 05.12.2018 № 4/38 «Про міський бюджет на 2019 рік» (оприлюднене 18.04.2019). Проте, будь-які додаткові видатки по галузі «Освіта» відсутні.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується, що планування вищевказаними розпорядженнями виділення грошових коштів на цілі пов`язані з оформленням права власності на об`єкти нерухомого майна за територіальною громадою міста є формальним, має декларативний характер та не свідчить про вжиття відповідних дій з боку відповідачів, а є лише способом імітування діяльності, направленої на усунення зазначених порушень.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за час розгляду справи у суді відбулося оформлення права комунальної власності на будівлі КЗО ССЗШ № 9 ДМР, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 105), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2067934212101.
Проте даних щодо оформлення права постійного користування за КЗО ССЗШ № 9 ДМР, як це передбачають положення ст. 92 Земельного кодексу України, немає.
Колегія суддів приймає до уваги, що згідно ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до  Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених  статтею 122  цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що ініціатива щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку має виходити від відповідача-2 - Департаменту гуманітарної політики ДМР. Дії Дніпровської міської ради мають похідний характер від волевиявлення відповідача-2, а тому не можна стверджувати про допущену відповідачем-1 бездіяльність. 
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог стосовно відповідача-2, якому підпорядкована КЗО ССЗШ № 9 ДМР в частині майнових прав, щодо оформлення права постійного користування земельною ділянкою, на якій розташована школа,   та необхідність їх часткового задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Відповідно, сплачена скаржником при зверненні до суду із цим позовом сума судового збору не підлягає стягненню з відповідачів.
З огляду на це, керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 160/3964/19 - скасувати.
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради щодо невжиття заходів, направлених на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташований комунальний заклад освіти «Спеціалізована середня загальноосвітня школа №9 з поглибленим вивченням іноземної мови» Дніпровської міської ради, за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, 3.
Зобов`язати Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради вжити заходів в межах компетенції, спрямованих на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташований комунальний заклад освіти «Спеціалізована середня загальноосвітня школа №9 з поглибленим вивченням іноземної мови» Дніпровської міської ради за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, 3, з урахуванням висновків суду.
В решті позову відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складений 07.08.2020 р.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко