Постанова
Іменем України
 
19 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 656/28/17
провадження № 51-5301 км 18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                     ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Херсонського апеляційного суду від 22 січня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016230170000209, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,    
 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 7 серпня 2017 року засуджено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Згідно з вироком ОСОБА_7 13 серпня 2016 року в 00:40 год, за попередньою змовою з особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, маючи умисел на заволодіння чужим майном,  поряд із зупинкою громадського транспорту «Нижні Сірогози» в напрямку м. Херсона на 372 км автодороги Одеса - Мелітополь - Новоазовськ, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а також насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_8 , яке виразилося в нанесені одного удару дерев`яною битою в область правої голені потерпілого, відкрито заволоділи грошима ОСОБА_8 у сумі 15000 гривень та DVD-програвачем з ТВ-тюнером марки «Shivaki» модель «PDVD-1850В» з діагоналлю 8 дюймів вартістю 490,00 гривень, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 15490 гривень.
Також ОСОБА_7 23 серпня 2016 року близько 00:50 год., за попередньою змовою з особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, поряд з зупинкою громадського транспорту «с. Новомиколаївка» у напрямку м. Херсона на 378 км автодороги Одеса – Мелітополь – Новоазовськ, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилося у залякуванні ОСОБА_9 , у разі не виконання їх вимог щодо передачі наявних у нього грошових коштів, та із застосуванням до нього насильства за допомогою бит, відкрито намагалися заволоділи грошовими коштами потерпілого у сумі 5400 гривень, які були в кабіні автомобіля, але не довели свій умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки ОСОБА_9 на автомобілі залишив місце злочину та викликав по телефону поліцію.
  Херсонським апеляційним судом за апеляційною скаргою прокурора вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок від 22 січня 2020 року, яким ОСОБА_7  за ч. 2 ст. 15 ч. 2  ст. 186 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2  ст. 186 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань  ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.  
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого                     ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок апеляційного суду змінити й із застосуванням положень ст. 69 КК України пом`якшити засудженому покарання. Зазначає про  наявність підстав  для застосування положень  ст. 69 КК України. Посилається на те, що апеляційний суд при призначення покарання належним чином не врахував  дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, думку потерпілих щодо призначення покарання.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор заперечував щодо задоволення поданої скарги.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2           ст. 186  КК України в касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Що стосується доводів касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість, то вони не вбачаються обґрунтованими.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та  сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. 
Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та  попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід  примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При  виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
На думку колегії суддів, вирішення судом апеляційної інстанції питання про призначення ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону. 
Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7  покарання врахував, що вчинені кримінальні правопорушення відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких, а також дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується. Окрім того судом ураховано спосіб вчинення злочинів, активний характер дій винного, а також думку потерпілого ОСОБА_9 .
Із урахуванням зазначених даних у їх сукупності апеляційний суд призначив                         ОСОБА_7 покарання відповідно до вимог закону у мінімальній межі санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України, і воно за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. 
Що стосується доводів касаційної скарги сторони захисту про  наявність підстав  для застосування положень  ст. 69 КК України, то вони не вбачаються обґрунтованими.
Зі змісту вимог ч.1 ст. 69 КК України вбачається, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Загальні засади призначення покарання зобов`язують суд мотивувати у вироку призначене покарання і вимагають, щоб були наведені підстави обрання судом його відповідного виду та розміру. 
При цьому суд може посилатися у вироку лише на ті обставини, які були предметом дослідження і підтверджені в судовому засіданні. Будь-яка з обставин, що пом`якшує чи обтяжує покарання, враховується за умови, що цю обставину було дійсно встановлено, її може бути покладено в основу вироку і включено до мотивування призначеного судом покарання. Суд враховує всі  обставини в їх сукупності, що є підставою обрання судом конкретного виду покарання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено відсутність обставин, що обтяжують покарання, та  одну обставину, яка пом`якшує покарання, –  щире каяття. 
Із урахуванням того, що однією з обов`язкових умов для застосування до винуватого положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання, передбачених ст. 66 цього Кодексу, достатніх підстав для застосування вказаної норми закону в цьому випадку немає.
Таким чином, покарання засудженому призначено судом апеляційної інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст. 65 КК України. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених ст. 433 КПК України, не встановлено. 
Підстав для зміни вироку апеляційного суду, про що йдеться в касаційній скарзі захисника, не убачається, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Херсонського апеляційного суду від 22 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  – без задоволення.  
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                     є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                                   ОСОБА_2                                    ОСОБА_3