ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/5071/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року (суддя Єфанова О.В.) у справі за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій,- 
                                                  
ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 40181,82 грн.  
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року позов задоволено.
Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог відповідач зазначає, що не був належно повідомлений судом про розгляд справи, у зв`язку з чим не надав відзив на позовну заяву, пояснює, що у звіті форми №10-ПІ за 2018 рік, який надійшов до позивача 15.03.2019 року відповідачем було допущено орфографічну помилку а саме: рядок 02- з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - «-», а повинен бути показник « 1». На підтвердження зазначеного до матеріалів апеляційної скарги відповідачем додано звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого ЄСВ на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 2018 року, наказ про прийняття на роботу, особову картку ОСОБА_2 ,трудовий договір.    
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку у Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів та зобов`язаний щороку подавати звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.
У 2018 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу підприємства становила 22 особи, а середньооблікова чисельність працевлаштованих інвалідів у 2018 році повинна складати одна особа, проте, жодне місце інвалідом зайняте не було.
Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із відсутністю працевлаштованих осіб з інвалідністю у кількості 1 особа, позивач склав розрахунок, відповідно до якого сума адміністративно-господарських санкцій складає 40181,82 грн. (а.с. 7). 
Відповідач у повному обсязі в добровільному порядку адміністративного-господарські санкції за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів у 2018 році не сплатив, у зв`язку з чим було подано позов.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що відповідачем в добровільному порядку не сплачено адміністративного-господарські санкції, не виконувався обов`язок щодо інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакансій) для працевлаштування інвалідів та не було здійснено жодного іншого заходу, направленого на забезпечення права інвалідів на працевлаштування.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції,  з огляду на наступне.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ), Порядком нарахування пені та її сплати, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15 травня 2007 року №223 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.05.2007 за №552/13819 із змінами і доповненнями (далі - Порядок).
Відповідно до частин 1 - 3 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним (частина 5 статті 19 Закону).
Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. 
Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.
З матеріалів апеляційної скарги вбачається, що у 2018 році фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було створено робоче місце для особи з інвалідністю і самостійно працевлаштовано ОСОБА_2 , 1976 р.н. на посаду приймальника замовлень, яка працює на підприємстві і по цей час. 
До апеляційної скарги відповідачем додано копії таких документів: звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого ЄСВ на загальнообов`язкове державне соціальне страхування листопад, грудень 2018 року, інформації 3-ПН за 2017 рік, особової картки ОСОБА_2 , довідки МСЕК, індивідуальної програми реабілітації інвалідів, наказ (розпорядження) № 34к від 15.11.2018 про прийняття на роботу ОСОБА_2 , трудовий договір №23 від 19.11.2018, повідомлення про прийняття працівника на роботу, копію паспорту ОСОБА_2 .
Із зазначених документів вбачається, що особа з інвалідністю на підприємстві працювала за основним місцем роботи та отримувала заробітну плату, тобто робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда в 2018 році було зайняте, що підтверджує те, що у Звіті форми №10-ПІ за 2018 рік було допущено помилку.
Також, відповідачем 30.01.2018 року до центру зайнятості було подано звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 № 316 про відсутність вільних робочих місць, на яких може використовуватись праця інваліда.
Суд апеляційної інстанції враховує, що матеріали справи не містять жодних доказів про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, що унеможливило подання відзиву на позовну заяву та відповідно вищезазначених документів до суду першої інстанції.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій, оскільки в Звіті форми №10-ПІ було допущено помилку, відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -
                                                 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року у справі за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій скасувати. 
В задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Постанова у повному обсязі складена 05 серпня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш