ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/9662/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 

            розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020  року
        у адміністративній справі № 160/9662/19 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" Кадиров Владислав Володимирович про стягнення по договору банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та стягнуто на його користь з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму (гарантовану суму відшкодування) згідно договору банківського вкладу (депозиту) № 004-03726-190215 "Зростаючий у доларах США" від 19 лютого 2015 року у розмірі 188006,80 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч шість гривень 80 коп.), та відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати) у розмірі - 96978,60 грн. і  відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 25 957,96 грн.. В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 , які стосуються стягнення на користь позивача відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати) у розмірі 131   242,55 - судом відмовлено.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем по справі з підстав його незаконності та необґрунтованості, у зв`язку з чим просить його скасувати та прийняти інше рішення про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що при вирішенні спору у цій справі судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, пріоритетними відносно інших законодавчих актів України, в тому числі і Цивільного кодексу України, є норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким саме і керується Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та  Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк", які не мають права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно). Вказує, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини, оскільки свої обов`язки відповідач здійснює тільки на підставі спеціального Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
При цьому, апелянт акцентує увагу на тому, що під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та за договорами банківського рахунку, ігарантовану державою суму позивач у цій справі до свого звернення в суд з позовом у цій справі отримав. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з Фонду гарантування відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції, пені та упущеної вигоди є безпідставними та такими, що не гуртуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню.
Окремо апелянт акцентує увагу на тому, що на виконання положень Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, норм Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 № 14, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в справі № 160/1219/19 та наданої уповноваженою особою Фонду додаткової інформації до переліку вкладників ААТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів, та на підставі рішення Комісії з питань тимчасових обмежень здійснення неплатоспроможним банком операцій за вкладами, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 05.03.2020 № 528, яким затверджено зміни та доповнення до загального Реєстру вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і через установу банку-агенту (АБ «Укргазбанк») 13.03.2020 року ОСОБА_1 вже було здійснено виплату вкладу за договором банківського вкладу № 004-03726-190215 від 10.02.2015 року у розмірі 188251,28 грн. (сума вкладу з відсотками), що свідчить про безпідставність задоволення вимог позивача у цій справі стосовно стягнення судом на користь ОСОБА_1 з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми відшкодування у розмірі 188006,80 грн. 
Позивачем ОСОБА_1    подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши пояснення осіб, прибувших в судове засідання апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи та перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин і правильність застосування при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів    вважає, що       апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалів справи підтверджено, що договір банківського вкладу № 004-03726-190215 "Зростаючий" у доларах США між ПАТ "Дельта Банк" (банк) та ОСОБА_1 (вкладник) було укладено 19.02.2015 року, і за умовами вказаного договору банк прийняв від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 7000 дол.США у тимчасове строкове користування на строк до 05.03.2015 року включно (п.1.3 Договору) та зобов`язався сплачувати проценти за його користування з розрахунку 5,5 % річних, а також виплатити вкладнику вклад у разі закінчення строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами банку (п.1.10 Договору). Відповідно до умов договору № 004-03726-190215, на рахунок позивача 19.02.2015 року було зараховано 7000 дол. США, що за курсом НБУ - 2685.8114 станом на дату запровадження тимчасової адміністрації 02.03.2015 р. складало 188 006,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.02.2015 року.
Однак, постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", внаслідок чого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення №51 про запровадження строком на 3 місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В. В подальшому, виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №71 від 08.04.2015 року "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", згідно якого тимчасову адміністрацію запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року до 02.09.2015 року включно, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" від 03.08.2015 року №147 строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" продовжено по 02.10.2015 року включно.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.10.2015 року №181 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", і згідно із зазначеним рішенням було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк", призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно. Оголошення про початок виплати Фондом вкладникам АТ "Дельта Банк" за Загальним реєстром (незалежно від часу закінчення строку депозитного договору) з 08.10.2015 року було розміщено на офіційному веб-сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua).
Проте, як встановлено судом першої інстанції,  незважаючи на неодноразові звернення позивача протягом березня-червня 2015 року з вимогою про повернення вкладу, у відповідь він отримав лист вих.№ 05-3037317 від 13.07.2015 року яким роз`яснено про тимчасове обмеження операції з виплат, але не вказано конкретну дату закінчення таких обмежень. Звернення позивача до банків-агентів для виплати коштів не мало позивних результатів у зв`язку з невнесенням його переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми та застосуванням до нього наказом Уповноваженої особи від 16.09.2015 року №813 наслідків нікчемності до укладеного ним договору банківського вкладу (депозитів) "Зростаючий" у доларах США від 19.02.2015 року № 004-03726-190215.
Зазначені у попередньому абзаці обставини були підставою для звернення позивача до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, яким  24 квітня 2019 року було винесено рішення у справі №160/1219/19, яке набрало законної сили 24.09.2019 року та яким Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича зобов`язано внести данні про ОСОБА_1 до переліку (реєстру) рахунків як вкладника АТ "Дельта Банк" і подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо нього, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рахунку № НОМЕР_1 по договору банківського вкладу №004-03726-190215 від 19.02.2015 р. банківського вкладу (депозиту) "Зростаючий" у доларах США. 
Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції керуючись положеннями частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України виходив саме із встановлених вказаним у попередньому абзаці рішенням суду у справі №160/1219/19 обставинами, але при цьому, правильно посилаючись на положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі – Закон № 4452-VI) та цитуючи норми цього закону, яким саме і врегульовані спірні у цій справі правовідносини, суд першої інстанції безпідставно визнав за можливе задовольнити вимоги позивача щодо стягнення гарантованої суми відшкодування за вкладом, відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати), відсотків з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пені за прострочення зобов`язання.
Зокрема, спираючись на положення ч.2 ч.3 ст.1 Закону № 4452-VI суд першої інстанції зазначив, що в даних правовідносинах спеціальність не позбавляє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб від обов`язків по відшкодуванню гарантованої суми вкладу у встановлені Законом № 4452-VI терміни, а навпаки визначає терміни суму та порядок гарантованого відшкодування банківського вкладу. 
Вказуючи на положення ч.3 ст.16, ч.ч. 1, 2, 6 ст.26, ч.3 ст.27, ч.3 ст.34 Закону № 4452-VI та ч.2 ст.21 КАСУ, а також виходячи з того, що в даному випадку договір банківського вкладу позивача закінчився фактично 05.03.2015 року, і право на отримання ним коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виникло 20.07.2015 року, як встановлено з повідомлення на сайті Фонду від 17.07.2016 року, але станом на  24 лютого 2020 року позивач не отримав кошти за своїм вкладом – суд визнав обґрунтованою позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суму (гарантовану суму відшкодування) згідно договору банківського вкладу (депозиту) № 004-03726-190215 "Зростаючий у доларах США" від 19 лютого 2015 року у розмірі 188006,80 грн., зазначивши при цьому, що погашення основної суми заборгованості не є підставою для зменшення позовних вимог за порушення фінансового законодавства з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (аналогічна правова позиція узгоджується Верховним Судом у постанові від 14.01.2020 року по справі № 910/3810/18).
Судова колегія теоретично погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно права позивача на отримання від Фонду гарантованої суми відшкодування, але у той же час вважає, що зазначена вимога позивача у цій справі не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 вже було здійснено виплату вкладу за договором банківського вкладу № 004-03726-190215 від 10.02.2015 року через установу банку-агенту (АБ «Укргазбанк») 13.03.2020 року у розмірі 188251,28 грн. (сума вкладу з відсотками), і відповідно рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.
Не може на думку судової колегії також бути залишено в силі рішення суду першої інстанції і в іншій частині, оскільки суд на підставі  аналізу положень п.17 ч.1 ст.2, ст.3, ст.4, ч.1 ч.2 ст.6, ч.1 і ч.2 і ч.3 ст.27 Закону № 4452-VI - дійшов хибних висновків про те, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду, у разі делегування їй повноважень, після запровадження тимчасової адміністрації в банку, фактично набуває всіх повноваження органів управління та контролю банку та діє в тому числі як представник останнього, зокрема в договірних правовідносинах з клієнтами банку, а описуючи право позивача на отримання від Фонду окрім гарантованої державною суми відшкодування ще і відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційних втрат) та трьох відсотків річних від простроченої суми пені за прострочення зобов`язання, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги правову природу діяльності Фонду гарантування вкладів та положень ст.36 Закону № 4452-VI, і керувався у той же час помилково положеннями ст. 610, ст.611, ст.625, ч.1 ст.1050, статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача про стягнення на його користь відсотків по банківському владу з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційних втрат) та трьох відсотків річних від простроченої суми пені за прострочення зобов`язання, судова колегія акцентує увагу на положеннях спеціального Закону № 4452-VI, яким чітко визначено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, визначення повноважень та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і який слід застосовувати у спірних правовідносинах.
Так, згідно п. 8 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Пунктом 16 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку -    це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Згідно пунктів 1, 2 ч.    5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).
Відповідно до пунктів 3, 5 частини п`ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.
У пункті 1 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.
Відповідно до п.2 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенні ліквідаційної маси.
Згідно з частиною 5 статі 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що у період дії тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування фінансових санкцій, передбачених в тому числі і ст. 625 ЦК України.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи у сукупності, дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача індексу інфляції та трьох відсотків річних від несвоєчасно виплаченої суми, а також гарантованої суми відшкодування (у зв`язку з її виплатою позивачу), що є  підставою для відмови у задоволенні вимог позивача у цій справі в повному обсязі.
Відтак, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу відповідача та скасувати рішення суду першої інстанції з підстав його ухвалення з порушенням норм матеріального права, і прийняти постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст.ст.   242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб – задовольнити.          
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року – скасувати та прийняти нову постанову.
У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та третьої особи на стороні відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" Кадирови Владислави Володимировичи про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування згідно договору банківського вкладу (депозиту) № 004-03726-190215 "Зростаючий у доларах США" від 19 лютого 2015 року у розмірі 188006,80 грн., відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати) у розмірі - 228 221,15 грн. та відсотків з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 24 399,68 грн., а також судових витрат – відмовити у повному обсязі.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
  
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов