Дата документу 30.09.2020 Справа № 335/7034/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/7034/19 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко І. А.
провадження № 22-ц/807/2853/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.
при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2020 року за позовною заявою Запорізької міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми збитків,
В С Т А Н О В И В:

Запорізька міська рада звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 про стягнення збитків.

В обґрунтування позову зазначено, що 22.06.2016 департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області за №ЗП143161672042 зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва: «Реконструкція будівлі пилорами та складських приміщень цеху №23 під виробничу дільницю зі службово-побутовими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 ». Код об`єкта будівництва - 1220.5, 1251.9;за державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 - адміністративно-побутові будівлі промислових підприємств, будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне. Замовники будівельних робіт - відповідачі.

Рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 №40 були внесені зміни до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 № 77, шляхом викладення його в новій редакції, яке 30.09.2014 було оприлюднено в офіційному виданні Запорізької міської ради - газеті «Запорізька Січ» №196 (5655).
В пунктах 1.4, 1.5 Порядку закріплено обов`язок замовника взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя шляхом перерахуван-ня коштів замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до бюджету розвитку м. Запоріжжя.В пункті 2.2 Порядку визначено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури міста Запоріжжя з урахуванням інших передбачених цим Порядком відрахувань становить для нежитлових будівель та споруд - 10% загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій (частина 5 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції від 10.11.2015).
Відповідачі не взяли участі у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя і не перерахували до місцевого бюджету міста Запоріжжя кошти пайової участі. Внаслідок невиконання відповідачами встановленого статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обов`язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі не отриманих коштів пайової участі. Обов`язок прийняти участь у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя у відповідачів виник з дати реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. Бездіяльність відповідачів завдала збитків територіальній громаді міста Запоріжжя в розмірі 636 219,20 грн.
19.12.2016 Запорізька міська рада в інтересах територіальної громади міста Запоріжжя з метою досудового врегулювання спору шляхом добровільного виконання зобов`язання відповідачами, звернулась до відповідачів з вимогою про відшкодування збитків в розмірі внеску пайової участі (лист від 16.12.2016 № 01/02- 21/05653). До вимоги додано розрахунок та обґрунтування збитків, а також встановлено строк виконання - двадцятиденний термін з дня отримання даної вимоги. Відповідачами вказані вимоги не виконані. Відповідачі не перерахували кошти пайової участі до бюджету міста та не вжили жодних заходів для виконання зобов`язання. Таким чином, Запорізькою міською радою було вжито всіх можливих заходів для отримання доходу у вигляді надходження до бюджету суми коштів пайової участі.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 на користь Запорізької міської ради суму збитків в розмірі 636 219,20 грн.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Запорізької міської ради суму збитків у розмірі 636 219, 20 коп., а також судові витрати в сумі 9 543,28 грн. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимогвідмовити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника апелянта, кожен з яких підтримав свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.06.2016 Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області за №ЗП143161672042 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта будівництва: «Реконструкція будівлі пилорами та складських приміщень цеху №23 під виробничу дільницю зі службово-побутовими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 » (далі об`єкт будівництва). Код об`єкта будівництва - 1220.5, 1251.9; за державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 - адміністративно-побутові будівлі промислових підприємств, будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне. Замовники будівельних робіт - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (відповідачі).

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (частина 3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в редакції від 10.11.2015, що діяла на дату реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації).

Рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 №40 були внесені зміни до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 № 77, шляхом викладення його в новій редакції, яке 30.09.2014 було оприлюднено в офіційному виданні Запорізької міської ради - газеті «Запорізька Січ» №196 (5655).

В пунктах 1.4, 1.5 Порядку закріплено обов`язок замовника взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя шляхом перерахування коштів замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до бюджету розвитку м. Запоріжжя.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

В ході розгляду справи судом першої інстанції з`ясовано, що договір про пайову участь між сторонами у справі не укладався, замовники реконструкції до ЗМР з цього приводу не звертались. 
19.12.2016 Запорізька міська рада в інтересах територіальної громади міста Запоріжжя з метою досудового врегулювання спору шляхом добровільного виконання зобов`язання відповідачами звернулась до них з вимогою про сплату внеску пайової участі (лист від 16.12.2016 № 01/02-21/05653). До вимоги додано розрахунок на обґрунтування розміру внеску пайової участі, а також встановлено строк виконання - двадцятиденний термін з дня отримання даної вимоги. Вказану вимогу відповідачами не виконано.
Тому ЗМР звернулась до суду, визначивши для відповідачів суму пайової участі у 
розвитку інфраструктури у граничному розмірі - 10 % від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, що становить 636 219, 20 коп., про її стягнення з останніх в солідар-
ному порядку як збитків.
Задовольняючи цей позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі є фізичними особами, які мали намір та здійснили забудову території шляхом проведення реконструкції об`єкту будівництва, тому є замовниками будівництва, на яких поширюються вимоги ст.40 Закону України «Про регулювання мостобудівної діяльності», та зобов`язані взяти участь у створенні розвитку інфраструктури міста шляхом перерахування коштів пайової участі. Вони знали про необхідність взяти участь у створенні та розвитку інфраструктури міста Запоріжжя шляхом перерахування коштів пайової участі до місцевого бюджету міста Запоріжжя до моменту введення об`єкту в експлуатацію; мали можливість виконати свої зобов`язання, але не виконали і не вжили дій, що свідчать про їх намір виконати зобов`язання. Тому суд визнав наявність в таких діях відповідачів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки; спричинення нею збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржників та завданими збитками; вини.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом не враховано, що відповідачі не повинні були сплачувати кошти пайової участі, оскільки згідно з пунктом 22 Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка зареєстрована Державною архітектурно-будівельною інстанцією, вказано, що об`єкт не потребує сплати коштів пайової участі згідно з п.п. 2,3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Між тим, з вказаними доводами скарги погодитись не можна з огляду на таке.

З копії Декларації про готовність об`єкту до експлуатації, яка зареєстрована 22.06.2016р. ДАБІ, вбачається, що початок будівництва визначено 30.07.2015р., а датою закінчення будівництва - 28.05.2016р. 

У відповідності до ч. 11 статті 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пу-
нкту та його виконання зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

13.04.2011р. постановою Кабінету Міністрів України № 461 затверджено «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», згідно з яким внесення даних до декларації здійснює замовник.

Відповідно до статті 16 вказаної постанови замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об`єкта до експлуатації.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мельников О.А. не заперечував, що Декларація про готовність об`єкта до експлуатації дійсно заповнювалась відповідачами, зокрема, і її пункт 22, але наголошував на тому, що ці відомості були перевірені ДАБІ, якою було зареєстровано вказану Декларацію.

Перевіривши зазначені в п. 22 вказаної Декларації підстави для звільнення від сплати пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, встановлено, що такі підстави мають бути визначені у п 2, 3 статті 40 ЗУ «Про врегулювання містобудівної діяльності», про що безпосередньо вказується у цьому пункті Декларації.
Відповідно до ч. 2 статті 40 вказаного закону,замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Частиною 3 цієї норми врегульовано, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Пункти 2, 3 маються лише у частині 4 статті 40ЗУ «Про врегулювання містобудівної діяльності», згідно з якою до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла.

Між тим, згідно з тією ж Декларацією відбувалась реконструкція будівлі пилорами та складських приміщень цеху № 23 під виробничу дільницю зі службово-побутовими приміщеннями. Тобто відповідачами реконструювались не будівлі, визначені у п. 2, 3 статті 40 вказаного Закону.
При цьому, адвокат ОСОБА_2 не зміг відповісти на питання апеляційного суду, які ж підстави маються для незалучення відповідачів до пайової участі у розвитку інфраструктури м. Запоріжжя.

Отже, попри зазначення в пункті 22 Декларації про готовність об`єкту до експлуатації про звільнення відповідачів від пайової участі, колегія з урахуванням відсутності для цього підстав, передбачених статтею 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», визнає, що доводи скарги в цій частині є неспроможними. 

В скарзі зазначається також, що укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста є взаємним обов`язком забудовників та органу місцевого самоврядування, але суд не звернув на це уваги, а вважав, що відповідальність за невчинення таких дій покладається на відповідачів. 

З цього приводу колегія зазначає, що суд ретельно перевірив ці обставини, навівши аналіз чинного законодавства з цього питання на час початку забудови до прийняття об`єкта реконструкції до експлуатації, а також врахував відповідно до положень статті 263 ЦПК України правову позицію у тотожній справі, викладену у постанові ВП ВС від 22 квітня 2019 року у справі № 572/2848/17 (касаційне провадження № 14-122цс19).

Статтею 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.
Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкту, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.
Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

При цьому, обов`язок звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту покладається законом саме на замовника такого будівництва і саме тому замовник будівництва має звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування щодо укладення договору про пайову участь до прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію з тим, щоб уповноваженим органом було підготовлено необхідний розрахунок величини пайової участі та проект договору про пайову участь, який замовник після ознайомлення має підписати з дотриманням вимоги щодо строку - до прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію.
Таким чином, Законом № 3038-VI і зазначеним Порядком установлено, що саме на замовника покладено обов`язок взяти участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури цього населеного пункту шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури на підставі договору про пайову участь між замовником та органом місцевого самоврядування, укладення якого є теж обов`язком замовника.

Посилаючись на те, що таку заяву відповідачами було подано 23.12.2019р., але ЗМР ніяким чином не відреагувала на неї, а потім відмовила, апелянт не враховує, що укладення такого договору щодо участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури населеного пункту передбачено законом та є актуальним лише до введення об`єкту до експлуатації, та за його неукладення до цього строку внесок на ці витрати трансформується у збитки, про які і було заявлено у позові органу місцевого самоврядування. 

При цьому, судом правильно встановлено, що самостійно довідавшись з інформації Департаменту ДАБІ у Запорізькій області згідно з листом № 1008-22.4/3229 від 20.10.2016р. про те, що відповідачами подано та затверджено ДАБІ 22.06.2016р. Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, позивач, оскільки термін укладення договору щодо участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури сплив (мав тривати з дня початку будівництва до прийняття об`єкта до експлуатації), 19.12.2016р. направив відповідачам вимогу про сплату розрахованого внеску з пайової участі у розмірі 636 219,20 грн. із долученням відповідного розрахунку ( а.с. 11-12, 21-25), який отримано відповідачамиОСОБА_1 24.12.2016р. та ОСОБА_5 23.12.2016р. ( а.с. 25, 34).
Але відповідачі вимогу не виконали, не сплативши внеску щодо пайової участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури у м. Запоріжжі. 

ОСОБА_5 було подано заяву про застосування строку позовної давності, яка задоволенню не підлягає, оскільки такий строк позивачем не пропущено.

Так, відповідачі не повідомили ЗМР про початок будівництва, а також і про його закінчення, про що позивачу стало відомо з вище вказаного листа Департаменту ДАБІ у Запорізькій області 20.10.2016р., вимогу про сплату внеску щодо пайової участіу створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури у м. Запоріжжі ним було направлено 19.12.2016р., встановлено термін для її виконання 20 днів з дати її отримання, отримано відповідачами 24.12.2016р., але до 14.01.2017р. не виконано. З позовом до суду ЗМР звернулась 26.06.2019р.

Отже, як з моменту, коли позивачу стало відомо про здійснену реконструкцію та введення об`єкта до експлуатації, так і з дня невиконання його вимоги відповідачами трирічний строк позовної давності не сплив. 

Оспорюючи розрахунок суми пайової участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури у м. Запоріжжі, ОСОБА_1 в скарзі посилається на те, що позивачем не виключено із суми вартості об`єкта його витрати, що неправомірно збільшує суму стягнення. При цьому щодо своїх витрат посилається на додаток № 4 до довідки до заяви про укладення договору про пайову участь, відправлену позивачу 23.12.2019р., тобто коли вже відбувався розгляд цієї цивільної справи.

У вказаній довідці ним зазначені понесені відповідачами витрати на звільнення будівельного майданчика у розмірі 218 114 грн. та на влаштування внутрішньо- майданчикових інженерних мереж в розмірі 493 457 грн. 

Але таку заяву з інформацією про витрати було подано відповідачем ЗМР лише 23.12.2019р., коли вже минули строки укладення договору про пайову участь, а у судовому спорі позивачем стягуються вже не внески на пайову участь, а збитки, які позивач може визначати у будь-якій сумі та доводити її обґрунтованість, а відповідач заперечувати проти неї, та кожна із сторін має доводити свої вимоги та заперечення в порядку принципу змагальності.

Між тим, додавши до справи довідку про свої витрати у вище вказаних сумах, відповідачі не надали документів, що підтверджували би цей розмір витрат.

Адвокат Мельников О.А. вказував, що підтвердження витрат при поданні заяви про укладення договору про пайову участь чинним законодавством не передбачено, та достатньо заявити про їх наявність та розмір. Але ним не враховано, що в судовому процесі є недостатнім заявити про такі витрати, а процесуальним законом передбачено підтвердити їх належними і допустимими доказами, яких відповідачами в ході розгляду справи не надано. 
Посилаючись на ці обставини у апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_1 знову не надає такі докази щодо його витрат при реконструкції об`єкта до апеляційної скарги та не заявляє про їх наявність та бажання долучити у цю справу. А тому такі ствердження колегія визнає лише припущенням, які не можуть бути враховані в силу положень ч. 6 статті 81 ЦПК України.

Таким чином, з урахуванням такої позиції відповідачів та законодавчо визначеного порядку розрахування витрат для замовників будівництва на пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури у м. Запоріжжі, позивачем обґрунтовано здійснено розрахунок відповідно до ч.ч. 5, 6 статті 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Та судом обґрунтовано стягнуто цю суму як збитки, оскільки договір про пайову участь через дії відповідача укладено не було. 

Посилання апелянта на те, що на його звернення врегулювати спірні питання у добровільному порядку шляхом укладення договору про пайову участь, направлене позивачу 23.12.2019р., останній не прийняв таку пропозицію, надавши у лютому 2020р. лист про відмову, колегія наголошує на тому, що з 01.01.2020р. статтю 40 було виключено із ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому станом на момент, коли відповідач почав намагатись дотриматись вимог цього закону не було вже законодавчого врегулювання щодо укладення такого договору.

Також в скарзі апелянта зазначає, що намагався в інший спосіб врегулювати це питання, подавши зустрічну позовну заяву про зобов`язання укласти договір, у прийнятті якої ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2020р. було відмовлено.
Апелянт не оскаржує у цій справі ухвалу про відмову у прийнятті його зустрічної позовної заяви, лише зазначаючи, що це свідчить про його намагання все ж таки вирішити спрямовані до нього вимоги ЗМР у законний спосіб шляхом укладення відповідного договору.

Але колегія не звертає на ці доводи уваги, оскільки такий обов`язок у нього виник ще у 2015-2016рр., а такі дії він міг виконати ще після отримання копії позовної заяви ЗМР у серпні 2019р. 
Тому такі доводи не впливають на правильні висновки суду щодо невчинення відповідачами дій з намагання укласти договір про пайову участь саме у тих термінах, які передбачені законом.

В скарзі відповідач ОСОБА_1 вказує, що на теперішній час стаття 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» виключена із цього закону, тому за положеннями ст. 58 Конституції України у відповідачів на сьогоднішній день відсутній обов`зок сплачувати кошти пайової участі.

Але колегія вважає, що суд першої інстанції в ході розгляду справи обґрунтовано не застосував положення статті 58 Конституції до виниклих правовідносин.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У цій справі, як правильно встановлено судом першої інстанції, права позивача порушені внаслідок невиконання відповідачами покладених на них законом зобов`язань.

Порушення прав відбулось до 22.06.2016р. - дня реєстрації декларації про готовність об`єкту будівництва, що здійснювалось відповідачами, до експлуатації.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Тобто стягнення збитків є мірою відповідальності для відповідача, а для позивача - певним захистом його прав від цих порушень.
Втрата чинності статтею 40 «Про регулювання містобудівної діяльності» означає, що зобов`язання зі сплати пайової участі припинились з цього моменту для нових правовідносин, але зобов`язання відповідачів виникли за її чинності, та перехідними положеннями до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено продовження сплати пайової участі за правовідносинами, що виникли до втрати вказаною нормою чинності. Тим більше, що між сторонами з травня 2019р. триває спір щодо збитків, спричинених невиконанням вимог цієї норми закону відповідачами.

Отже, підстав для звільнення відповідачів від відшкодування збитків органу місцевого самоврядування колегією в ході апеляційного розгляду справи не встановлено. 

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу у цілому необґрунтованою, тому у відповідності до статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. 

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2020р.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:                 Гончар М.С.

                Подліянова Г.С.