справа № 761/30541/19
провадження № 22-ц/824/10887/2020
 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
15 вересня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Київ від 08 липня 2020 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2020 року адвокат Кондратенко Т.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову за ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року у виді накладення арешту в цілому на об`єкт нерухомості - приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1405959280000) та заборони державним реєстраторам здійснювати будь-які дії щодо відчуження об`єкта нерухомості - приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1405959280000).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Кондратенко Т.О. в інтересах ОСОБА_1 від 10 березня 2020 року про скасування заходів забезпечення позову, застосованих у відповідності до ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 07 червня 2019 року.
Не погоджуючись із ухвалою суду адвокат Кондратенко Т.О. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити заяву про скасування вжитих ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року заходів забезпечення позову.
У обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року заходи забезпечення позову до подання позову підлягають скасуванню, оскільки після постановлення указаної ухвали позивач відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України повинна була пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення цієї ухвали, тобто не пізніше 17 серпня. Однак позов позивачка подала тільки 19 серпня.
Враховуючи наведене відповідач вважає, що судом помилково не застосовано положення п. 1 ч. 13 ст. 158 ЦПК України, відповідно до яких заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами ч. 3 ст. 152 цього Кодексу.
Крім того, представник відповідача указує на ту обставину, що за наслідком вирішення питання щодо відкриття провадження за позовом позивачки було відкрите провадження у іншій справі №761/33417/19, а не у цій справі №761/30541/19. На думку скаржника, така ситуація суперечить правовій природі забезпечення позову, оскільки заходи забезпечення позову не можуть існувати окремо від позову.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає її безпідставною та просить залишити без змін оскаржувану ухвалу. Зокрема у відзиві зазначає ту обставину, що ухвала про забезпечення позову була прийнята судом без участі сторін, з повним текстом ухвали ознайомилась після оприлюднення тексту ухвали у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім того, подання позову із пропуском передбаченого ч. 4 ст. 152 ЦПК України строку на три дні не спростовує самого факту подання позову на підтвердження наміру щодо захисту свого порушеного права в суді. 
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Кондратенко Т.О. апеляційну скаргу підтримала. Представник позивача адвокат Самчук М.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечила.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції враховуючи практику Європейського суду прав людини виходив з встановлених обставини справи, а саме, що заходи забезпечення позову за ухвалою суду від 07 червня 2019 року вживались до подання позовної заяви, яку було подано до Шевченківського районного суду м. Києва у виконання вимог ч. 4 ст. 152 ЦПК України лише з пропущенням трьохденного строку, що не є автоматичною і безумовною підставою для скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
07 серпня 2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено заяву  ОСОБА_2 від 05 серпня 2019 року про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 , АТ "Укрсоцбанк", державного реєстратора КП "Світоч" м.Києва Урупа А.Ф., приватного нотаріуса КМНО Юдіна М.А. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №45385021 від 06 лютого 2019 року, скасування запису про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності. Накладено арешт в цілому на об`єкт нерухомості - приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1405959280000) та заборонено державним реєстраторам здійснювати будь-які дії щодо відчуження об`єкта нерухомості - приміщення АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1405959280000).
Заявник отримала копію ухвали суду від 07 серпня 2019 року - 15 серпня 2019 року.
Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року.
Згідно із ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
З матеріалів справи вбачається, що 22 серпня 2019 року ОСОБА_2 подала позовну заяву до Шевченківського районного суду м. Києва, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції, та не заперечувалось представником заявника у цьому судовому засіданні.
Відтак, дійсно ОСОБА_2 подала позов із запізненням на три дні.
Колегія апеляційного суду також погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність врахування практики вирішення спорів за аналогічних обставин, зокрема  рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іліан проти Туреччини» про те, що правило встановлення обмежень до суду з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звернути увагу на обставини справи.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів є обґрунтованими та відповідають практиці Європейського суду з прав людини та національному законодавству, що вбачається також  з наступного.
Відповідно до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. 
Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"суд скасовує вжиті заходи забезпечення позову, в тому випадку, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінилися обставини, що зумовили його застосування.
Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. 
Правомірність застосування оскаржуваних відповідачем заходів була предметом перевірки Київського апеляційного суду, який погодився із висновком суду першої інстанції про необхідність застосування забезпечення позову.
Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між сторонами дійсно виник спір, розгляд справи триває, обставини, що зумовили застосування забезпечення позову не змінилися, а отже, продовжує існувати реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Відповідно до ст.ст. 2, 13 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 10 ЦПК України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року (п.43) зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, реальне виконання рішення суду є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини1950 року.
Відповідно до п. 1 ч. 13 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами ч. 3 ст. 152 цього Кодексу.
При цьому чинна частина редакції ч. 3 ст. 152 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, подається до апеляційного суду за місцезнаходженням арбітражу, третейського суду, місцезнаходженням відповідача або його майна за вибором заявника.
Таким чином, передбачених законом підстав для безумовного скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом до подання позовної заяви, представником відповідача не наведено.
Доводи апеляційної скарги про необхідність скасування заходів забезпечення позову внаслідок того, що стосовно поданої позовної заяви було відкрите провадження з іншим унікальним номером, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки за наслідком прийняття до розгляду позову відкривається провадження у справі із присвоєнням їй унікального номеру. У цій же справі було розглянуто лише заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову. Указана обставина не спростовує сам факт звернення позивачки з позовом, а свідчить лише про встановлений порядок окремої реєстрації позову та заяви, поданої до пред`явлення позову.
Інші  доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, зводяться до незгоди з висновками суду та їх оцінкою і спростовуються наявними у справі доказами.
Крім того, під час перегляду справи, представником відповідача не доведено, та судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, що є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.
Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Київ від 08 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 21 вересня 2020 року.
 
Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К.П. Приходько	

		
	С.О. Журба