П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/1642/20	

Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року (суддяТокмілова Л.М., м. Одеса, повний текст рішення складений 24 квітня 2020 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації ОСОБА_1 грошового забезпечення (базового місяця) – січень 2016 року;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з січня 2016 року по грудень 2017 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 встановити місяць обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації ОСОБА_2 грошового забезпечення (базовий місяць) – січень 2008 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2  належну індексацію грошового забезпечення за періоди з січня 2016 року по грудень 2017 року, вважаючи місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) – січень 2008 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення з січня 2016 року по грудень 2017 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відмови.

В доводах апеляційної скарги зазначено, щовідповідно до листа Мінсоцполітикивід 29.12.2017 року №122/0/66-17 посадові оклади військовослужбовців востаннє підвищувались у січні 2008 року, а тому необхідно зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату індексацію грошового забезпечення вважаючи місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) – січень 2008 року. Крім того, на думку апелянта, відносити питання щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення до дискреційних функцій відповідача є протиправним та створить необхідність повторного звернення до суду.

Відповідач рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржував, надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач з 2016 року по 2017 рік проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 14) та наказом командувача сухопутних військ ЗСУ №441 від 17 листопада 2017 року звільнений у запас відповідно до підпункту «і» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 15).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26 грудня 2017 року №276 позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення та направлено для зарахуванням на військовий облік до Балтського районного військового комісаріату Одеської області (а.с. 16).
30 січня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплатити йому індексацію грошового забезпечення з січня 2016 року по грудень 2017 року (а.с. 25).
Листом від 07.02.2020 року №1/772 відповідач повідомив позивачу, що індексація не нараховувалася і не виплачувалася у зв`язку з тим, що не була передбачена в бюджеті Міністерства оборони України на відповідні роки.
Відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 р. №15966/0/2-17/16 щодо індексації грошового забезпечення, проведення індексації грошових доходів населення, в тому числі грошового забезпечення, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. Враховуючи викладене, виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року не проводилась, підстав для її нарахування і виплати за вказаний період немає. Також відповідач зазначив, що за період з січня 2016 по грудень 2017 року посадовий оклад позивача не збільшувався (а.с. 26).

Частково задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 у даній частині суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, що є порушенням вимог Закону №1282, Порядку №1078 та порушує права позивача. Разом з тим, суд першої інстанції виходив з того, що питання нарахування та виплати грошового забезпечення та встановлення базового місяця входять до дискреційних повноважень відповідача

Колегія суддів частково погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 №2232-XII (далі - Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
За приписами частин 2, 3 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ (далі - Закон України від 03.07.1991 №1282-ХІІ).
Відповідно до ст. 2 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
За правилами статті 4 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 6 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).
Згідно з п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
У відповідності до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01 грудня 2015 року).
Разом з тим, нормами Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації, зокрема, пунктом 6 Порядку №1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації, при цьому, у Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.
Статтею 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05 жовтня 2000 року №2017-ІІІ визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог чинного законодавства України проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України від 08 листопада 2005 року зазначено, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).
У зв`язку з цим Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
У рішеннях Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 23 березня 2002 року №5-рп/2002 суд зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності громадян, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Враховуючи зазначене, відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та незакладення до бюджету коштів для виплати індексації не позбавляють відповідача обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.
Між тим, відсутність бюджетного фінансування вказаної витрати не позбавляє позивача права на її отримання і не звільняє від обов`язку її виплачувати.
Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність бездіяльності відповідача в частині невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 22.11.2017 року.

Стосовно позовних вимог в частині визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення місяця обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації ОСОБА_1 грошового забезпечення (базового місяця) – січень 2016 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 встановити місяць обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації ОСОБА_3 грошового забезпечення (базовий місяць) – січень 2008 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належну індексацію грошового забезпечення за періоди з січня 2016 року по грудень 2017 року, вважаючи місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) – січень 2008 року, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з вищенаведених положень Порядку №1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлення місяця підвищення (базового місяця) належить до компетенції відповідного суб`єкта владних повноважень. Суд не має повноважень визначати базовий місяць та суму індексації грошового забезпечення. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини. Проте у даній справі таке нарахування відповідачем здійснено ще не було.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд не може зобов`язати відповідача визначити певний місяць як базовий (в даному випадку січень 2008 року), оскільки дане питання належить виключної компетенції відповідача.
Разом з тим, з урахуванням висновків суду у даній справі стосовно протиправності бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з січня 2016 року по грудень 2017 року, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача у цій частині позовних вимог, в даному випадку, є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по грудень 2017 року.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення та наявність підстав для задоволення позову в цій частині, однак не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу спірну індексацію.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що виразилося у помилковому висновку щодо неможливості зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу спірну індексацію грошового забезпечення, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до пунктів 1, 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі; військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Таким чином, оскілки позивач є військовослужбовцем та ним заявлено позовні вимоги, пов`язані із заробітною платою, колегія суддів вважає, що у даному випадку позивач взагалі звільнений від сплати судового збору та не мав його сплачувати.
Отже, судом першої інстанції помилково стягнуто з відповідача на користь позивача частину судового збору у розмірі 1261, 20 гривень, а тому рішення суду першої інстанції у цій частині також підлягає скасуванню.
Водночас, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» він має право звернутися до суду з клопотанням про повернення надміру сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по грудень 2017 року.
В частині позовних вимог щодо встановлення базовим місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення січень 2008 року – відмовити.
В частині стягнення судових витрат рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року - скасувати та роз`яснити відповідачу право на звернення до суду з клопотанням про повернення надміру сплаченого судового збору.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов