Ухвала    
 
09 липня 2020 року
м. Київ
справа № 213/4131/19
провадження № 61-9812 ск20 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі судді Князєвої Н. В. від 28 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М., від 10 червня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю на виробництві,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю на виробництві. 
Позовна заява мотивована тим, що його мати  ОСОБА_2  загинула                    ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання трудових обов`язків, отримала ушкодження здоров`я, несумісні з життям внаслідок наїзду на неї рухомого складу. Смерть матері ОСОБА_1 настала внаслідок нещасного випадку на виробництві. У зв`язку із зазначеним він позбавлений материнського піклування та любові, що завдає йому душевного болю та моральних страждань.
Зважаючи на втрату матері  ОСОБА_2 , смерть якої настала у зв`язку з грубим порушенням роботодавцем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість моральних страждань, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 834 600,00 грн без утримання податків та зборів.     
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, позов  ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь   ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб, 250 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
До Верховного Суду 03 липня 2020 року АТ «Українська залізниця» подало касаційну скаргу на судові рішення попередніх інстанцій, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові                       від 30 жовтня 2019 року у справі № 592/10214/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті  касаційного провадження, якщо Верховний Суд  уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції  переглянув судове рішення  відповідно до такого висновку  (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення  від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).  
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд визнає  її необґрунтованою, з огляду на таке.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Встановивши факт завдання моральної шкоди позивачеві внаслідок смерті його матері на виробництві, суди попередніх інстанцій, враховуючи вимоги розумності та справедливості, обґрунтовано визначили розмір компенсації моральної шкоди у розмір  250 000,00 грн. 
Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIKv. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Верховний Суд вже викладав висновок щодо застосування статті 23 ЦК України у правовідносинахщодо визначення розміру моральної шкоди, завданою смертю батька на виробництві, визнаючи, що при розмірі моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості справедливості (№ 212/2362/16-ц від 04 квітня 2018 року). Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, підстав для відступлення від якого Верховний Суд не вбачає.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 592/10214/16-ц є безпідставними, оскільки визначаючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції врахував, що загибель матері, як безповоротна втрата для ОСОБА_1 , спричинила тяжкі, глибокі та тривалі душевні страждання, викликала необхідність істотних змін у всьому подальшому житті. При цьому, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, зменшив заявлений позивачем розмір відшкодування шкоди більш ніж удвічі з урахуванням ступеня вини АТ «Українська залізниця» у нещасному випадку та справедливо визначив суму компенсації у розмірі 250 000,00 грн.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті  касаційного провадження, якщо Верховний Суд  уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції  переглянув судове рішення  відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення  від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги АТ «Українська залізниця» необґрунтованою та відмови  у відкритті касаційного провадження.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 червня   2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю на виробництві.
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                             О. В. Білоконь
О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара