Справа №592/2719/20 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Хитров Б. В.	
Номер провадження 33/816/197/20 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 05.03.2020, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_3 ,
захисника – адвоката Лопаткіна О. В., 

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4   просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки під час складання протоколів йому не роз`яснили право на адвоката, судом відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості скористатися правом на захист, відсутні докази керування ним т/з, вчинення правопорушень та документи, які підтверджують сертифікацію алкотестеру, з результатами огляду на стан сп`яніння згоден не був, до медичного закладу працівники поліції його не направили, свідки судом не допитані, прокурор участі в справі не приймав, матеріали справи не містять доказів завдання шкоди, потерпілий відсутній.
Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 05.03.2020 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення на підставі ст. 36 КУпАП у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.
Згідно постанови судді, ОСОБА_3 , 20.02.2020 о 06:06 в м. Суми по вул. Ковпака, 59 керував т/з ВАЗ 21070 д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння згідно з чек-драгер № 546, огляд проводився в присутності двох свідків, газоаналізатор алкотест 6820, проба позитивна 1,45%, з результатами не згодний. Відмовився проходити огляд в закладі охорони здоров`я в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР. Крім того, 20.02.2020 о 06:06 ОСОБА_3 в м. Суми по вул. Ковпака, 59 керував т/з ВАЗ 21070 д. н. з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, не впевнився в безпечності руху та скоїв наїзд на перешкоду (паркан). В результаті ДТП завдано механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим порушив вимоги п. 12.1, 1.5 ПДР.
Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Лопаткіна О. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення серії ДПР 18 № 540643 від 20.02.2020 та серії ДПР 18 № 540644 від 20.02.2020, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_3 , будучи незгодним з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного поліцейським на місці зупинки, відмовився від проходження огляду щодо стану сп`яніння в присутності двох свідків у закладі охорони здоров`я, а також здійснив наїзд на паркан, в результаті чого завдано механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим порушив вимоги п. 2.5, 12.1, 1.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , згідно яких 20.02.2020 ОСОБА_3 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора, з результатом якого згоден не був. При цьому пройти огляд в медичному закладі категорично відмовився;
- письмовими поясненнями працівника поліції ОСОБА_7 , наданих апеляційному суду, який підтвердив викладені ним у протоколах про адміністративні правопорушення обставини, зокрема те, що 20.02.2020 під час патрулювання було виявлено т/з ВАЗ 21070 д. н. з. НОМЕР_1 , який небезпечно маневрував, що ледве не призвело до зіткнення т/з. У зв`язку з цим був ввімкнений проблисковий маячок та спеціальний звуковий сигнал, на які водій не відреагував та при спробі втекти здійснив наїзд на паркан будівельного майданчика, в результаті чого огорожа і т/з були пошкоджені. Водієм вказаного т/з виявився ОСОБА_3 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння. У присутності свідків водій пройшов огляд, з результатом якого згоден не був. На пропозицію пройти огляд у закладі охорони здоров`я відмовився в присутності свідків. Під час складання матеріалів ОСОБА_3 були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП;
- відеозаписами з патрульного поліцейського автомобіля та персональних мобільних відеореєстраторів працівників поліції, з яких убачається як екіпажом патрульної поліції під час переслідування на узбіччі перед парканом виявлений т/з ВАЗ 21070 д. н. з. НОМЕР_1 , який знаходився на невеликому пагорбі в нахиленому передньою частиною стані, що унеможливлювало самостійних рух автомобіля. Водій ОСОБА_3 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння пройшов огляд на місці за допомогою газоаналізатора, з результатом не згоден, у присутності двох свідків відмовився пройти огляд в закладі охорони здоров`я;
- схемою місця ДТП від 20.02.2020, на якій зафіксовано дорожню обстановку після наїзду т/з ВАЗ 21070 д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 на паркан із проведенням відповідних замірів, а саме розташування автомобіля на дорозі, ширина проїзної частини тощо, а також пошкодження т/з, отриманих унаслідок ДТП.
Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.
Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому ОСОБА_3 не заперечував наявність на місці події цих свідків.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині того, що під час складання протоколів йому не роз`яснили право на адвоката, відсутні докази керування ним т/з та вчинення правопорушень, а також, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими доказами у справі, а тому їх необхідно вважати недостовірними доказами захисту.
З аналогічних підстав не можуть бути прийнятими до уваги і показання допитаного апеляційним судом свідка ОСОБА_8 про те, що т/з керував він, оскільки одразу після вчинення ДТП і прибуття працівників поліції за кермом т/з знаходився саме ОСОБА_3 , який не заперечував факту керування т/з і не повідомляв, що водієм була інша особа.
Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги також відносно того, що суддя суду першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості скористатися правом на захист, оскільки матеріали справи не містять жодних документів (заяв, клопотань тощо), які б об`єктивно підтверджувати цю обставину.
Доводи апеляційної скарги про те, що у справі мала приймати участь сторона обвинувачення і недотримання цієї вимоги суперечить судовій практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Михайлова проти України» та «Карелін проти Росії»), які є обов`язковими до виконання національними судами, є необґрунтованими, оскільки згідно ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів в справах, мають серед іншого право брати участь у розгляді справи, а ч. 2 цієї статті встановлені випадки обов`язкової участі прокурора (провадження у справах за ст. 172-4, 172-9 і 172-9-2 КУпАП). Національним законодавством передбачено випадки обов`язкової участі прокурора та випадки, коли участь прокурора є факультативною, а тому посилання на рішення ЄСПЛ не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони застосовуються з огляду на «дух закону», а не лише на його формальні приписи і стосуються насамперед об`єктивності, безсторонності та неупередженості суду під час розгляду справи та унеможливлення суду за власною ініціативою досліджувати докази чи змінювати об`єм пред`явленого обвинувачення, а не для формальної участі сторони прокурора у справі як такої.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, то у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння у свою чергу закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами) і являє собою процедуру направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення зазначеного стану і безпосередньо проведення такого огляду.
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. 
Відсутність в матеріалах справи документів щодо сертифікації алкотестеру жодним чином не свідчить про порушення порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_3 , будучи незгодним з результатом огляду на стан сп`яніння, проведеного поліцейським на місці події, відмовився від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я, що також є самостійним порушенням п. 2.5 ПДР. При цьому під час проведення огляду ОСОБА_3 не вимагав у працівників поліції пред`явити йому документи на спеціальний технічний засіб.
Таким чином, ОСОБА_3 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, після незгоди з оглядом на стан сп`яніння на місці події, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння в закладі охорони здоров`я, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не має права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
Не можуть бути прийнятими до уваги також доводи апеляційної скарги в тій частині, що матеріали справи не містять доказів завдання шкоди, оскільки згідно диспозиції ст. 124 КУпАП відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження, зокрема т/з, іншого майна, в той час як згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 порушив п. 12.1, 1.5 ПДР та здійснив наїзд на паркан, в результаті чого завдано механічні пошкодження та матеріальні збитки, а не установлення особи потерпілого при складанні протоколу не може свідчити про його відсутність взагалі, в тому числі і про відсутність складу цього правопорушення.
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 05.03.2020 відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Рунов В. Ю.