Номер провадження: 33/813/1044/20
Номер справи місцевого суду: 501/1011/20 
Головуючий у першій інстанції Семенов О. А. 
Доповідач Толкаченко О. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2020 року                                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю секретаря судового засідання Маслова Р.Ю., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні його апеляційну скаргу на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 07 травня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:
зазначеною постановою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який тимчасово не працює, мешкає за адресою:  АДРЕСА_1 , 

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладений штраф в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, а також стягнутий судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
Відповідно до постанови суду, 11 березня 2020 року, приблизно о 19 годині 55 хвилин, по вул. Праці, 14 в м. Чорноморськ Одеської області ОСОБА_1 керував автомобілем «SKODA SPACEBACK», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, згідно тесту алкотестеру «Драгер», який водій пройшов зі згоди та в присутності двох понятих, вміст алкоголю в крові склав 0,29‰.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 2.9а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену постанову та прийняти нову, якою закрити провадження по справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП – у зв`язку із відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:
- суд розглянув справу без його участі, чим істотно порушив його права передбачені ст.268 КУпАП, при цьому проігнорував його заяву від 06.05.2020 року про відкладення судового розгляду;
- телеграма, наявна в матеріалах справи, не підтверджує його належного повідомлення про час та місце слухання справи;
- постанова суду не вмотивована та не відповідає фактичним обставинам справи та наявним доказам, судом проігноровано очевидні факти у справі, які вказують на відсутність складу правопорушення;
- порушена інструкція поліції, а саме пропущений міжкалібрувальний інтервал алкотестера, що передбачений заводом виробником, оскільки останнє калібрування приладу проводилося 27.06.2019 року, а дата огляду на стан сп`яніння є 11.03.2020 року. При цьому згідно з офіційною інструкцією виробника приладу, міжкалібровочний інтервал пристрою становить 6 місяців;
- газоаналізатор (алкотестер) Drager Alcotest 6810 нормативно не допущений до роботи, оскільки згідно з наказом МОЗ України від 10.02.2010 року №95, дія свідоцтва про його державну реєстрацію №7261/2007 закінчилася 10.02.2010 року; 
- пояснення свідків є нікчемними, а їх зміст суперечливий;
- в порушення вимог ст.266 КУпАП ОСОБА_1 не було відсторонено від управління транспортним засобом;
- матеріали адміністративної справи не містять довідки про наявність повторності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 послався на те, що суд розглянув справу без його участі, чим істотно порушив його права передбачені ст.268 КУпАП, а телеграма, наявна в матеріалах справи, не підтверджує його належного повідомлення про час та місце слухання справи.
Апеляційний суд вважає вказані доводи необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Положеннями ч.1 ст.277 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
В провадження судді Іллічівського міського суду Одеської області Семенова О.А. справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 надійшла 25 березня 2020 року.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідною телефонограмою (а.с.12). 
Разом з тим, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, що спростовує доводи ОСОБА_1 щодо його неналежного сповіщення про час та місце розгляду справи. При цьому у своїй заяві ОСОБА_1 не навів об`єктивних підстав, які б унеможливлювали його участь під час судового розгляду в суді першої інстанції з посиланням на належні докази таких обставин.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення мають скорочений термін розгляду, який становить лише 15 днів, суддя першої інстанції 07 травня 2020 року розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду його справи, проте останній в судове засідання не з`явився, не залучив для представництва та захисту його інтересів захисника, чим за власної волі позбавив себе можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». 
Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За таких обставин, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП.
Положеннями ч.7 ст.294 КпАП України встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів відповідно до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. 
Відповідно до п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №098088, відповідно до якого водій ОСОБА_1 
11 березня 2020 року, приблизно о 19 годині 55 хвилин, керував автомобілем «SKODA SPACEBACK», номерний знак НОМЕР_1 по вул. Праці, 14 в м.Чорноморськ Одеської області, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою «Alcotest 6810» у присутності двох свідків. 
Відповідно до роздруківки алкотестеру «Drager» доданої до протоколу про адміністративне правопорушення результат огляду виявися позитивним та склав 0,29‰. (а.с.4).
Зазначений протокол був власноруч підписаний ОСОБА_1 . При цьому, будь-яких зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у протоколі ОСОБА_1 не навів, чим фактично погодився з тим, що він вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП при обставинах, викладених у протоколі.
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що в цілому вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.
Крім того, винуватість ОСОБА_1 підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та показали, що огляд водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився за їх участю, а результат виявися позитивним, склав 0,29 проміле. Крім того, свідки в поясненнях вказали, що ОСОБА_1 відмовився від подальшого огляду в медичному закладі. (а.с.2,3).
Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 не зміг навести обґрунтованих доводів про те, що пояснення свідків є нікчемними, а їх зміст суперечливий.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який оцінив показання вказаних свідків як належні, допустимі та достовірні докази.
Апеляційний суд визнає докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 11 березня 2020 року та інкримінуються ОСОБА_1 , а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про те, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, або знаходячись під впливом наркотичних або токсичних речовин, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що був пропущений міжкалібрувальний інтервал алкотестера, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 р. №1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями встановлено міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається 1 рік. Тобто, технічні засоби, що використовуються органами національної поліції для проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, проходять технічне обслуговування з інтервалом в 1 рік.
Крім того апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що газоаналізатор (алкотестер) Drager Alcotest 6810 нормативно не допущений до роботи, оскільки згідно з наказом МОЗ України від 10.02.2010 року №95, дія свідоцтва про його державну реєстрацію №7261/2007 закінчилася 10.02.2010 року, з огляду на таке.
Відповідно до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння (затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я, МВС від 09.11.2015 р. №1452/735) встановлено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (п. 1 розділу ІІ Інструкції).
Відповідно до листа Українського медичного центру сертифікації МОЗ України №45 від 18.01.2018 року, виріб медичний Drager Alkotest 6810 був зареєстрований в Україні згідно Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.11.2004 року №1497, що підтверджується наявністю даних у архіві щодо свідоцтва про державну реєстрацію №7261/2007 від 10.02.2010 року, термін дії до 10.02.2015 року.
01.07.2015 року введений в дію Технічний регламент щодо медичних виробів, затверджений Постановою КМУ від 02.10.2013 року №753, згідно якого введення в обіг та/або в експлуатацію медичних виробів дозволяється після підтвердження відповідності їх вимогам цього Технічного регламенту, а Постанова КМУ №1497 втратила чинність. Реєстр медичної техніки та виробів медичного призначення згідно Технічного регламенту не ведеться.
Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що використання медичних виробів «Газоаналізатори Drager Alkotest 6810», виробництва Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина, які були завезені та реалізовані на територію України, та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10.02.2010 року по 10.02.2015 року, є можливим, а закінчення терміну дії свідоцтва означало припинення можливості їх ввезення та введення в експлуатацію, але не впливало на вироби, які вже були введені в експлуатацію, тобто використовувались у практиці.

       Крім того, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що в порушення вимог ст.266 КУпАП його не було відсторонено від управління транспортним засобом.
Апеляційний суд не погоджується з такими твердженнями ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявний акт огляду та тимчасового затримання від 11.03.2020 року, транспортного засобу «SKODA SPACEBACK», номерний знак НОМЕР_1 та його переміщення ФОП « ОСОБА_4 » на майданчик 6 км Овідіопольської дороги (а.с.7).
       Також в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна постанова серії БАА №443944 відносно ОСОБА_1 , який 11.03.2020 року керував автомобілем «SKODA SPACEBACK», номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія категорії «В», чим порушив п.2.1 Правил дорожнього руху, що на думку апеляційного суду свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 обов`язків водія транспортного засобу.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного 
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 07 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік, - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду         О.О.Толкаченко