УХВАЛА

09 липня 2020 року 
Київ
справа №640/20653/19
адміністративне провадження №К/9901/16066/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2020 року  у справі №640/20653/19
за позовом ОСОБА_1 
до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 13 вересня 2019 №312-19 про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особи без громадянства та зобов`язати Державну міграційну служби України повторно розглянути його заяву особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, 30 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із даною касаційною скаргою.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Скаржник зазначає, що підставами для касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій є пункт 4 частини четвертої статті  328 КАС України, оскільки судами першої та апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень порушено норми процесуального права, зокрема, суди не врахували та не дослідили в повному обсязі зібрані у справі докази, які мають значення для правильного вирішення даного спору.
Разом з цим, Суд зазначає, що посилання позивача в касаційній скарзі, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних ним судових рішеннях не дали оцінку всім наявним в матеріалах справі доказам, не означає, що вимога пункту 4 частини другої  статті 330 КАС  дотримана з огляду на наступне.
За правилами пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
При цьому, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Водночас, позивачем у касаційній скарзі не зазначено підстави, які передбачені частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу, які, на думку скаржника, є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд  з огляду на порушення судами норм процесуального права.
При цьому позивач зазначає, що судами попередніх інстанцій не в повному обсязі досліджено докази щодо легальності прибування ОСОБА_1 на території України; матеріали його особової справи №2019 КV0002, які містять, на думку скаржника, неперевірені факти; при використанні доказової бази, порушуючи статті 19 Конституції України, використано заборонений Указом Президента України медіа-ресурс.
Однак, у касаційній скарзі не зазначено, підтвердити які обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, можуть ці докази.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені  статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України, оскільки у порушення вимог пункту 4 частини другої цієї статті, у ній не зазначено, передбачені статтею 328  цього Кодексу підстави, а аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій в зв`язку з чим скаржнику слід оформити касаційну скаргу відповідно до вимог статті 330 КАС України.
Відповідно до частини другої  статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених  статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення  статті 169 цього Кодексу.
Згідно положень частини першої та другої  статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями  160,  161  цього  Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
На підставі вищенаведеного та керуючись статями  169,  328, 330,  332 КАС України,-
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2020 року  у справі №640/20653/19 - залишити без руху.
2.Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали, в перебіг якого не враховується строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). 
3.     Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду