П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/1374/20	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:  
              Головуючого:              Градовського Ю.М.
              суддів:                          Крусяна А.В., 
                                                    Яковлєва О.В.
                         при секретарі:               Шатан В.О.  
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій щодо не виплати індексації грошового забезпечення, -
В С Т А Н О В И Л А:
          У лютому 2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р.;
- стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р. в сумі 156 049,26грн.;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р.;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення з детальними розрахунками; 
          В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 14.03.2016р. по теперішній час він проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . У період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р. ОСОБА_1 не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення.
12.11.2019р. позивач звернувся із заявою до ВЧ НОМЕР_1 , в якій просив врегулювати питання щодо виплати йому індексації грошового забезпечення.
Проте, ВЧ НОМЕР_1 надала відповідь, в якій зазначила, що індексація грошового забезпечення з 14.03.2016р. по 30.11.20218р. не виплачувалась, а з 1.12.2018р. по 30.11.2019р. сума нарахованої та виплаченої індексації за вказаний період складає 1 785,68грн.. 
Крім того, згідно пояснень командування ВЧ НОМЕР_1 виплата індексації грошового забезпечення призупинена відповідно до роз`яснень ДФ МОУ за №248/3/9/1/108 від 10.02.2016р..
Позивач вважає такі дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення протиправними, у зв`язку із чим звернувся в суд із відповідним позовом.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020р.  адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо виплати не в повному обсязі розміру індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р..
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р..
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення скарг, скасування судового рішення в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р., з ухваленням у цій частині нової постанови про відмову у задоволенні в цій частині позовних вимог, з наступних підстав.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, в тому числі і військових частин. Доводи військової частини про відсутність фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення, суд відхилив оскільки відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат. Зобов`язуючи ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р., суд першої інстанції не надав жодної оцінки правомірності дій відповідача.
Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у спірний період, не може погодитись судова колегія, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення  суду частково скасовує та приймає в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у спірний період нове рішення про відмову у задоволенні в цій частині позовних вимог, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 14.03.2016р. по теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У період проходження позивачем військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р., не в повному розмірі нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення. Позивач у позові також вказує, що індексація грошового забезпечення йому не виплачена станом і на день подання позову, що підтверджується копією довідки про додаткові види грошового забезпечення.
12.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся із заяву до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив виплатити індексацію грошового забезпечення за період 14.03.2016р. по теперішній час. Проте, військова частина НОМЕР_1 надала відповідь, в якій зазначила, що індексація грошового забезпечення з 14.03.2016р. по 30.11.2018р. не виплачувалась, а з 1.12.2018р. по 30.11.2019р. сума нарахованої та виплаченої індексації за вказаний період складає 1 785,68грн.. У відповідності до пояснень командування військової частини НОМЕР_1 виплата індексації грошового забезпечення призупинена відповідно до роз`яснення ДФ МОУ за №248/3/9/1/108 від 10.02.2016р..
Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваних дій військової частини щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення у спірний період позивачу, з урахуванням підстав, за якими позивач звернувся в суд, колегія судів виходить з наступного.
Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (надалі - Закон №1282).
Положеннями ст.2 Закону №1282-ХІІ встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст.4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно ст.5 Закону №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ за №1078 від 17.07.2003р..
Згідно з п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до п.6 зазначеного Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
У справі "Кечко проти України" (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23). Тобто, коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні ст.1 Першого протоколу.
За таких обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що військова частина протиправно не нарахувала та не виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за спірний період в повному обсязі.
Що стосується посилань військової частини на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, як на підтвердження правомірності своїх дій по не нарахуванню та не виплаті позивачці індексації грошового забезпечення, то судова колегія зазначає, що відповідач має діяти в межах та у відповідності до чинного Закону №1282-XII, вимоги якого є обов`язковим, а не керуватися роз`ясненнями, які не є нормативними документами.
Що стосується посилань апелянта на те, що судом першої інстанції не надано оцінки всім доводам відповідача, апеляційний суд зазначає, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що   вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.   Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №   4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). 
У рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Що стосується позовних вимог стосовно визначення розміру виплати індексації грошового забезпечення, судова колегія вважає, що розмір індексації грошового забезпечення повинна встановити безпосередньо військова частина, виходячи з наступного.
Приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом за №475/97-ВР від 17.07.1997р. визначено, що кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У відповідності до вказаної статті Конвенції, «Ефективний засіб правого захисту» - повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які   не   призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації,   не   відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними   органами   влади дискреційних повноважень, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний   орган,   приймаючи рішення,   може   здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий   орган може   обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти державний орган,   рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Тобто, апеляційний суд зазначає, що дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного   Суду   України від 21.05.2013р. по справі за №21-87а13).
Отже, аналізуючи вищевказане, апеляційний суд вважає, що визначення конкретного розміру індексації грошового забезпечення військовослужбовця є дискреційним повноваженням військової частини.
Що стосується задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р., то судова колегія звертає увагу на те, що 3.04.2020р. ОСОБА_1 звертався із заявою в суд першої інстанції про відмову від частини позовних вимог, в тому числі і від зазначеної позовної вимоги.
На підставі вказаного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції помилково задоволено позовну вимогу щодо зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р..
Таким чином, судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р. не підлягають задоволенню, у зв`язку із відмовою позивача від такої вимоги.
Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р. не можливо вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині про відмову у задоволені в цій частині позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 317, 322 КАС України, колегія суддів,-
      П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково. 
          Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020р. – в частині 
зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р. – скасувати.
          Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016р. по 30.11.2019р. – відмовити. 
          В іншій частині рішення залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
                                                     
                                                            Повний текст судового рішення виготовлений 16 липня 2020р.

                    Головуючий:                                                                      Ю.М. Градовський                                                                                 

                       Судді:                                                                                   А.В. Крусян                                                                                
                    
                                                                                                   О.В. Яковлєв