Ухвала
09 липня 2020 року
м. Київ
справа № 243/8081/19
провадження № 61-9622ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Донецького апеляційного суду від 26 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем до липня 2017 року та був звільнений на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не здійснив з ним повний розрахунок. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за січень-липень 2017 року, грошову компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу при звільненні у загальному розмірі 25 365,94 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та зборів, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 липня 2017 року по день ухвалення рішення суду.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня  2020 року, з урахуванням додаткового рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь  ОСОБА_1  заборгованість по заробітній платі, грошову компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу при звільненні у загальному розмірі 21 997,44 грн з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Донецького апеляційного суду від 26 травня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 січня 2020 року у частині стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь 
ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та вихідної допомоги, а також розподілу судових витрат скасовано. У задоволенні позовних вимог 
ОСОБА_1 у цій частині відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У липні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті3 Цивільного процесуального кодексуУкраїни провадження у цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, 
що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження 
є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах 
про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Ціна позову у цій справі становить 25 365,94 грн, тобто суму, яка станом 
на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).
Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, 
є малозначною в силу закону.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, 
які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено та враховано, що у постанові Верховного Суду 23 березня 2020 року у справі 
№ 369/28/19 (провадження № 61-1980св20) викладено висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Колегія суддів, враховуючи ціну позову, правовідносини, в яких виник спір між сторонами, встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини, а також доводи касаційної скарги, дійшла висновку, що ця справа не може бути визнана такою, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або такою, що становить суспільний інтерес чи має виняткове значення для заявника.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2  подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою 
статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, 
пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Донецького апеляційного суду від 26 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                   Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович