ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2705/18  Номер провадження 22-ц/814/1903/20	Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2020 року, прийнятого під головуванням судді  Васильєвої Л.М. в м. Полтава у справі за позовом  Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до    ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що між Банком та ОСОБА_1 22 липня 2014 року укладено договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У зв`язку з невиконанням умов договору утворилась заборгованість у розмірі 81990,74 грн., що складається з наступного: 4741,86 грн. –заборгованості за кредитом; 69125,49 грн. – заборгованості по процентам за користування кредитом; 3742,88 грн. – заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. – штрафу (фіксована частина), 3880,51 грн. – штрафу (процентна складова). Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 1762 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення оскаржило АТ КБ «ПриватБанк», в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, та стягнути з відповідача судові витрати.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:
Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 липня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідачем була заповнена Анкета - заява  позичальника, у якій указано, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
В свою чергу позичальник зобов`язався забезпечити повернення кредиту.
За розрахунками банку станом на 30 квітня 2018 року  у ОСОБА_1   виникла заборгованість, яка становить  81990,74 грн., що складається з наступного: 4741,86 грн. –заборгованості за кредитом; 69125,49 грн. – заборгованості по процентам за користування кредитом; 3742,88 грн. – заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. – штрафу (фіксована частина), 3880,51 грн. – штрафу (процентна складова).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував тим, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості за період з 31.01.2018 по 30.04.2018 сума погашення за наданим кредитом становить 18 714.40 грн., що свідчить про те, що кошти, які були отримані за вказаним кредитним договором повністю повернуті позивачеві, тому прийшов до висновку про відсутність заборгованості.
Колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним висновком.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої ; якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім заборгованості за кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, пеню, комісію та штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22 липня 2014 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/ternns/ як невід`ємні частини спірного договору.
Однак, з матеріалів справи не вбачається, що саме з даним Витягом з Умов відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо користування кредитними коштами та щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути; укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.Drivatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин ( 22.07.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14.05.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» відсотків, пені, комісії та штрафів і висновок суду першої інстанції в цій частині є вірним, адже укладений між сторонами кредитний договір від 22 липня 2014 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Як вбачається із змісту позовних вимог, станом на 30 квітня 2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за кредитом становила – 4741,86 грн., колегія суддів не може погодись з висновком суду першої інстанції щодо сплати боржником вказаної заборгованості.
Районний суд вказав на сплату відповідачем за період з 31.01.2018 по 30.04.2018 18 714.40 грн., що не підтверджується матеріалами справи та наданим позивачем розрахунком заборгованості ( а.с.5).
Більш того, ОСОБА_1 всупереч приписам ст.ст.12,81 ЦПК України не надано суду жодного доказу щодо сплати ним заборгованості по кредиту.
Отже, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4741,86 грн.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 04 вересня 2019 року справа № 550/109/18.
З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та прийняттям в цій частині нового рішення, яким стягненути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 липня 2014 року у розмірі 4741,86 грн. (заборгованість за тілом кредиту).
Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та прийняти в цій частині нове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4741,86 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 101,90 грн.
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя                                                                           О. В. Прядкіна
Судді:                                                                                        С. Б. Бутенко
                                                                                    О. І. Обідіна
Повний текст постанови складено 20.08.2020 р.