КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 369/11303/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8290/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Медведський М.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И 
 
27 серпня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів -Ящук Т.І., Чобіток А.О.
                  при секретарі - Шепель К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту та припинення іпотеки, 
за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» - Афанасьєва Сергія Володимировича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року, 
 
встановив:
у серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зняти арешт та заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою Києво-Святошинського районного Відділу  Державної виконавчої служби  Головного територіального управління юстиції  у Київській обл. від 06.03.2019, номер запису 58552042; зняти арешт та заборону відчуження вказаної квартири, накладений постановою ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Головного  територіального управління юстиції у Київській області від 23.03.2010 номер запису 31237819; зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна, накладений 26.08.2009 постановою ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції  від 19.08.2009, номер запису 31237873, а також  припинити дію іпотеки, об`єктом обтяження якої є вказана вище квартира, іпотекодержатель: КФ ВАТ «Банк Універсальний», номер запису 31237756, дата реєстрації 05.04.2007, посилаючись на те, що він набув право власності на вказане майно в порядку задоволення вимог іпотекодержателя, а наявність заборон позбавляє його можливості розпоряджатись квартирою.   
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням,  представник позивача - Афанасьєв С.В.   подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
У Відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Універсал Банк» - Чорний О.В.  просив апеляційну скаргу залишити без задоволення,  а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення  представника ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал», представника АТ «Універсал Банк», ОСОБА_1 та його представника - Бондар О.Г., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 22.06.2006 між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк») та ОСОБА_1 укладено Договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 59 600 доларів США. Кредит надавався позичальнику для придбання у власність нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
22.06.2006 між позикодавцем та позичальником було укладено Іпотечний договір відповідно до якого вказана квартира була передана в іпотеку на забезпечення виконання основного зобов`язання.
14.01.2019 між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Фінтайм капітал» було укладено Договори про відступлення прав, відповідно до яких, ТОВ «ФК «Фінтайм капітал» набуло статус кредитора та іпотекодержателя.
18.04.2019 позивач на підставі договору про відступлення права вимоги набув право власності на спірне майно та здійснив державну реєстрацію права власності 22.04.2019. Після здійснення реєстрації   17.05.2019  з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо про обтяження, щодо вказаного майна. Вказував, що відповідно до інформаційної довідки № 166977522, запис про іпотеку ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал» номер: 31237666 було внесено 22.06.2006 12:32:17, а запис про іпотеку КФ ВАТ «Банк Універсальний» номер: 4766964  від 06.04.2007.
Позивач зазначав, що іпотека КФ ВАТ «Банк Універсальний» за Договором від  06.04.2007  припинена в зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та інформація повинна бути вилучена з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що він має пріоритет на задоволення забезпечених іпотекою вимог відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно, про що зазначається в ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку». Накладення арештів на належне позивачу нерухоме майно порушує права позивача, оскільки товариство не було стороною виконавчих проваджень, в яких було винесено вказані вище постанови. Тому позивач просив арешт та заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою Києво-Святошинського районного Відділу  Державної виконавчої служби  Головного територіального управління юстиції  у Київській обл. від 06.03.2019, номер запису 58552042; зняти арешт та заборону відчуження вказаної квартири, накладений постановою ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Головного  територіального управління юстиції у Київській області від 23.03.2010 номер запису 31237819; зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна, накладений 26.08.2009 постановою ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції  від 19.08.2009, номер запису 31237873, а також  припинити дію іпотеки, об`єктом обтяження якої є вказана вище квартира, іпотекодержатель: КФ ВАТ «Банк Універсальний», номер запису 31237756, дата реєстрації 05.04.2007 та вилучити запис про заборону на нерухоме майно.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстави для зняття арештів та заборон відчуження нерухомого майна, оскільки позов заявлено до неналежних відповідачів. Також судом першої інстанції було належним чином обґрунтовано висновок про відмову в припиненні іпотеки.
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення  Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження», 
Всі доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну парову оцінку.
 Як видно з матеріалів справи, 22.06.2006 між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк») та ОСОБА_1 укладено Договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 59 600 доларів США. Того ж дня було укладено Іпотечний договір,  відповідно до якого  належна позичальнику  квартира АДРЕСА_1 . була передана в іпотеку на забезпечення виконання основного зобов`язання. 
05.04.2007 між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №06/2078к-07, за яким позичальник отримав кошти в сумі 50 000 дол. США. Того ж дня між банком та позичальником було укладено договір іпотеки на забезпечення виконання основного  зобов`язання, предметом якого є належна позичальнику  квартира АДРЕСА_1 . 
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
В ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  (№ 1952-IV) закріплено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Також позивач посилався на положення  ч. 5 ст. 13 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої при зверненні стягнення на нерухоме майно, що є предметом декількох іпотек, вимоги кожного наступного іпотекодержателя задовольняються після повного задоволення вимого кожного попереднього іпотекодержателя згідно з пріоритетом та розміром цих вимог та на ч. 2 ст. 17 цього ж Закону, згідно якої наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.
Однак в даному випадку не надано доказів про те, що майно було передано в наступну іпотеку за згодою попереднього іпотекодержателя.  Також відсутні докази про те, в якому розмірі було задоволено вимоги позивача.
При цьому сам позивач посилається на те, що зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. 
Крім того, відповідно до ч.4 ст. 13 Закону України «Про іпотеку» у разі звернення стягнення на предмет іпотеки попереднім іпотекодержателем наступний іпотекодержатель також має право звернути стягнення на предмет іпотеки, навіть якщо строк виконання основного зобов`язання перед наступним іпотекодержателем не настав. В даному випадку інший іпотекодержатель не звертав стягнення на предмет іпотеки. 
Тому сам по собі факт звернення позивачем стягнення на предмет іпотеки не є підставою для припинення наступної іпотеки.
Також є вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про звільнення майна з-під арешту.  
В ч. 1 статті 52 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХIV, який втратив чинність 15.01.2017) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту  (чч. 1 та 2 статті 57 Закону № 606-ХIV).
Відповідно до частини п`ятої статті 57 Закону № 606-ХIV про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. 
В чинному Законі України «Про виконавче провадження» (Закон №1404-VIII) також  закріплено положення щодо порядку  арешту майна боржника, відповідно до якої арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.  Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (чч.1 та 2  ст. 56 Закону)  
З відповіді від Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській обл. на адресу позивача від 11.06.2019 видно, що на виконанні у відділі  перебувають виконавчі провадження, в межах  яких було накладено арешти відповідно до запису №31237873 від 26.08.2009, №31237819 від 23.03.2010, №31237563 від 06.03.2019, які не завершені і кошти не стягнуті.
Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час пред`явлення позову)   особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
В даному випадку, на час накладення арешту на вказане нерухоме майно, воно належало боржникові ОСОБА_1 . Даних про те, за заявою якого стягувача було відкрито виконавче провадження та накладено арешт, позивач не надавав,  позовних вимог до стягувачів не заявляв, а тому підстави для зняття арешту з квартири відсутні. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року  (справа № 905/386/18)  міститься правовий висновок, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у (справа № 372/51/16-ц)  вказується, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін таінших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
Крім того, слід зазначити, що реєстрація права власності у період, коли на майно накладено арешт, не відповідає вимогам закону. Так, на час реєстрації  за позивачем  права власності на  кв. АДРЕСА_1 ,  18.04.2019  вже існували постанови про арешт майна, складені  державним виконавцем ВДВС від  06.03.2019, 23.03.2010, 26.08.2009.
Такий правовий висновок міститься в постанові Великої палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року (справа 755/9215/15-ц). 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено  докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми  матеріального права при дотриманні норм процесуального права,  доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін. 
 
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив: 
апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» - Афанасьєва Сергія Володимировича залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 01 вересня 2020 року.
 
Головуючий                                                
 
Судді