УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 680/157/20
Провадження № 22-ц/4820/1383/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 вересня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
за участю: представника заявника ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 680/157/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 25 червня 2020 року (суддя Яцина О.І.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа – Новоушицька селищна рада Хмельницької області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою заінтересована особа – Новоушицька селищна рада Хмельницької області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
В обґрунтування заяви зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є земельна ділянка площею 1,90 га для товарного сільськогосподарського виробництва. 
Зазначала, що ОСОБА_3 усе своє життя проживала із ОСОБА_4 , дітей вона не мала, однак в силу того, що потребувала сторонньої допомоги в січні 2006 року заявниця забрала її до себе, де вона проживала до дня смерті.
Посилаючись на те, що на момент смерті сестри вона постійно проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця, просила встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.
Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 25 червня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа – Новоушицька селищна рада, Хмельницької області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 не погоджується з вказаним вище рішенням суду, просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що надані до суду першої інстанції докази та пояснення свідків дійсно підтверджували факт постійного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на час відкриття спадщини. Апелянт зазначає, що оскільки заявниця, як спадкоємець за законом постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини вона не заявила про свою відмову від спадщини, то ОСОБА_2 вважається такою, що прийняла спадщину. На думку апелянта, суд всебічно, повно та об`єктивно не з`ясував обставини справи та не надав їм належної оцінки.
Новоушицька селищна рада Хмельницької області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що немає заперечень щодо встановлення факту, що має юридичне значення, та при вирішенні даної справи покладається на думку суду.
В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 12 листопада 2004 року власником земельної ділянки, площею 1,90 га на території Вахнівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, цільове призначення якої для товарного сільськогосподарського виробництва, є ОСОБА_3 (а.с. 8).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.7).
Заявниця є рідною сестрою ОСОБА_3 , що встановлено рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2015 року (а.с. 9).
Заявниці відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті ОСОБА_3 у зв`язку із неможливістю встановити факт спільного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини (а.с. 13).
Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заведена, про що зазначено у відповіді приватного нотаріуса Поліховської Л.В. від 18 лютого 2020 року (а.с. 27-28).
Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання, суд першої інстанції виходив з того, що із зібраних у справі доказів неможливо достовірно встановити факт спільного проживання заявника зі спадкодавцем.
З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
За змістом норми статті 1268 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України, обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 не надала достатніх доказів на підтвердження того, що на час відкриття спадщини вона проживала разом з померлою ОСОБА_3 за адресою її постійного місця проживання.
Оскільки документальними доказами підтверджується, що спадкодавець була зареєстрована по АДРЕСА_2 , де її і поховано, та видано свідоцтво про смерть (а.с. 7, 10).
За встановлених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання.
Доводи апеляційної скарги про те, що при вирішенні справи суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим заявником доказам на підтвердження її постійного проживання разом з сестрою на час відкриття спадщини, зокрема, довідці № 493 від 29.08.2018 та показам свідків, є неспроможними, оскільки суд врахував зазначені докази, але за відсутності інших належних та допустимих доказів, зокрема письмових доказів, які б у сукупності були достатніми на підтвердження зазначених обставин, дійшов переконливого висновку про недоведеність заявником її вимог.
Крім того, зазначений у довідці № 493 від 29.08.2018, виданій старостою Косиковецького старостинського округу, період проживання ОСОБА_3 у заявниці за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2006 року по 09.05.2006 свідчить про її місце перебування в розумінні вимог ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а не про її місце проживання.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 25 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай