Постанова
Іменем України
19 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 712/3535/14-ц
 
провадження № 61-16834св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа - Черкаська міська рада,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2017 року у складі судді Пересунька Я. В. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2018 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., 
Бондаренка С. І., Новікова О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до ОСОБА_2 , третя особа - Черкаська міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.
Позов мотивовано тим, що вона та відповідачка є співвласниками житлового будинку 
АДРЕСА_1 .
Рішенням виконкому Черкаської міської ради від 21 травня 1996 року № 295 «Про впорядкування землекористування домоволодінь», відповідачці було надано у постійне користування для будівництва жилого будинку, господарських будівель земельну ділянку площею 1 000,00 кв. м, а також закріплено за ОСОБА_3 та нею по 1 000,00 кв. м за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03 лютого 2006 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 
по другому варіанту висновку експертизи. При цьому виділено 
ОСОБА_2 1 000,00 кв. м, у межах 7.80, 23.37, 35.00, 9.50, 57.30 і під будівлями 180,68 кв. м, як показано на схемі червоним кольором, частину земельної ділянки площею 341, 36 кв. м, залишено у загальному користуванні, як показано на схемі жовтим кольором. Їй виділено 
1 000,00 кв. м у тому числі в окреме користування 522 кв. м у межах: 
8.80, 57.30, 9.50, 55.50 і під будівлями 136,59 кв. м, як показано на схемі синім кольором, частину земельної ділянки площею 341,37 кв. м, залишено у загальному користуванні, як показано на схемі жовтим кольором.
Зазначала, що між ними фактично здійснено поділ земельної ділянки, але залишено у спільному користуванні загалом 682,73 кв. м. Такий порядок встановлений судом у зв`язку із розташуванням жилого будинку 
і господарських споруд, які належать сторонам, можливості під`їзду 
до жилих споруд і під`їзду для обробітку земельних ділянок.
Посилалась на те, що на час звернення із цим позовом обставини, що були підставою для встановлення саме такого порядку користування земельною ділянкою змінилися, між нею та відповідачкою виникали суперечності щодо користування земельною ділянкою спільного користування, а тому, як вона вважала, є підстави для поділу земельної ділянки, яку залишено 
у загальному користуванні.
Ураховуючи викладене та уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою, 
що знаходиться по АДРЕСА_1 
по четвертому варіанту висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи від 14 вересня 2017 року № 953/17-23.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 
2017 року встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинковолодіння 
АДРЕСА_1 відповідно до висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 14 вересня 2017 року № 953/17-23 за варіантом № 4 (додаток № 9) та виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 371,7 кв. м, у тому числі частину земельної ділянки 23,7 кв. м, яка розташована у межах червоної лінії 
(на план-схемі зелений колір), яка розташована у межах: від т. 1 до 
т. 2 2-7,74 м (по вул. 2-го Українського фронту ); від т. 2 до т. 19 - 3,00 м; 
від т. 19 до т. 20 - 1,40 м; від т. 20 до т. 21 - по лінії розподілу житлового будинку; від т. 21 до т. 22 - 2,26 м; від т. 22 до т. 23 - 4,01 м; 
від т. 23 до т. 24 - 7,99; від т. 24 до т. 25 - 8,00 м; від т. 25 до т. 26 - 6,36 м; від т. 26 до т. 11 - 17,60 м; від т. 11 до т. 12 - 8,79 м; від т. 12 до т. 13 - 
19,63 м; від т. 13 до т. 14 - 1,12 м; від т. 14 до т. 15 - 9,19 м; від т. 15 до 
т. 16 - 7,57 м; від т. 16 до т. 17 - 24,33 м; від т. 17 до т. 18 - 1,40 м; 
від т. 18 до т. 1 - 3,00 м.
Виділено ОСОБА_2 земельну ділянку площею 371,7 кв. м, у тому числі частину земельної ділянки 31,1 кв. м, яка розташована у межах червоної лінії (на план-схемі коричневий колір), яка розташована у межах: від т. 3 до т. 2 - 10,58 м (по вул. 2-го Українського фронту ); від т. 2 до т. 19 - 3,00 м; від т. 19 до т. 20 - 1,40 м; від т. 20 до т. 21 - по лінії розподілу житлового будинку; від т. 21 до т. 22 - 2,26 м; від т. 22 до т. 23 - 4,01 м; 
від т. 23 до т. 24 - 7,99 м; від т. 24 до т. 25 - 8,00 м; від т. 25 до т. 26 - 6,36 м; від т. 26 до т. 11 - 17,60 м; від т. 11 до т. 10 - 9,18 м; від т. 10 до т. 9 - 
18,25 м; від т. 9 до т. 8 - 3,75 м; від т. 8 до т. 7 - 7,59 м; від т. 7 до т. 6 - 
11,78 м; від т. 6 до т. 5 - 13,03 м; від т. 5 до т. 4 - 0,85 м; від т. 4 до т. 3 - 3,00 м.
Додаток № 9 до висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 14 вересня 2017 року № 953/17-23 за варіантом № 4 
є невід`ємною частиною цього рішення суду.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час звернення до суду із цим позовом, обставини землекористування змінилися у порівнянні 
із обставинами, які були станом на лютий 2006 рік, зокрема ОСОБА_1 влаштувала окремий заїзд та вхід до виділеної їй земельної ділянки, 
у зв`язку із чим відпала необхідність проходити через земельну ділянку, виділену у користування відповідачу рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03 лютого 2006 року, а також відпала необхідність користування спільною колонкою для води, земельну ділянку під якою також було залишено у спільному користуванні вищевказаним рішенням суду.
Суд першої інстанції вважав, що площі земельних ділянок, які були раніше виділені сторонам за рішенням суду, не змінились, а обраний судом варіант порядку користування земельною ділянкою не призведе до порушення прав одного із співвласників, оскільки станом на 1996 рік на той час співвласники домоволодіння - ОСОБА_3 і ОСОБА_1 дійшли згоди про передачу у користування їм по 1 000,00 кв. м для обслуговування кожним із них своєї частини житлового будинку.
Зміна розміру спірної земельної ділянки під час проведення експертизи 
у бік збільшення стала можливою виключно у зв`язку із використанням експертом сучасних вимірювальних та технічних засобів, водночас при проведенні експертизи у 2006 році використовувалась звичайна лінійка. При цьому зазначений у висновку експерта розмір не оскаржувався сторонами та не заперечувався, а тому їх права такий розмір не порушує.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2017 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки на час звернення 
до суду із цим позовом, обставини землекористування змінилися 
у порівнянні із обставинами, які були станом на лютий 2006 року. При цьому суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, що площі земельних ділянок, які були раніше виділені сторонам за рішенням суду, не змінились, а обраний судом варіант порядку користування земельною ділянкою не призведе до порушення прав одного 
із співвласників, оскільки станом на 1996 рік співвласники домоволодіння - ОСОБА_3 і ОСОБА_1 дійшли згоди про передачу у користування їм по 1 000,00 кв. м для обслуговування кожним із них своєї частини житлового будинку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. 
Зазначала, що суди не визначили порядок користування спірною земельною ділянкою, який влаштовував би обидві сторони, а просто здійснили поділ земельної ділянки навпіл, чим, як вона вважала, грубо порушили її право на користування належним їй майном, зробивши свої висновки виключно на припущеннях.
Вважала, що її право на користування земельною ділянкою порушено, зокрема при поділі земельної ділянки зменшено частину земельної ділянки, яка повинна була виділена їй у користування при пропорційному поділі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2018 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із Соснівського районного суду м. Черкаси.
У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У червні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 , 
на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення 
є законними та обґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів  від 21 травня 1996 року № 295 «Про впорядкування землекористування домоволодінь», ОСОБА_2 надано земельну ділянку 1 000,00 кв. м 
у постійне користування для будівництва жилого будинку, господарських будівель, а також закріплено за ОСОБА_3 (матір`ю сторін) 
та ОСОБА_1 по 1 000,00 кв. м по 
АДРЕСА_1 .
Згідно договору дарування від 15 березня 1990 року ОСОБА_1 
є власником 2/5 частин будинку із відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 . Співвласником інших 
3/5 частин домоволодіння є ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12 грудня 1998 року.
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03 лютого 2006 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 та виділено ОСОБА_2 1 000,00 кв. м і під будівлями 180,68 кв. м, частину земельної ділянки площею 341,36 кв. м, залишено у загальному користуванні. ОСОБА_1 виділено 1 000,00 кв. м, у тому числі в окреме користування 522,0 кв. м, і під будівлями 136,59 кв. м, частину земельної ділянки площею 341,37 кв. м, залишено у загальному користуванні.
У спільному користуванні залишено 682,73 кв. м.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи від 14 вересня 2017 року 
№ 953/17-23 визначено можливі 4 варіанти порядку індивідуального користування земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 , відповідно до часток 1/2 до 1/2, запропоновані у дослідницькій частині висновку та зображені схематично 
у додатках 6, 7, 8 та 9 до висновку.
При виконанні вказаного висновку експертом було враховано 
ДБН 360-92*** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»; Інструкцію щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджену наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55, лист Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України (Держбуду України) від 04 лютого 2004 року № 1/23-108 і саме 
на підставі вимог даних нормативно-правових актів було запропоновано визначені варіанти експертизи.
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03 лютого 2006 року 
у спільному користуванні сторін було залишено земельну ділянку площею 682,763 кв. м, проте під час проведення експертизи виходив із розміру земельної ділянки площею 743,4 кв. м.
На час звернення до суду із цим позовом, обставини землекористування змінилися у порівнянні із обставинами, які були станом на 2006 рік, зокрема ОСОБА_1 влаштувала окремий заїзд та вхід до виділеної їй земельної ділянки, у зв`язку із чим відпала необхідність проходити через земельну ділянку, виділену у користування ОСОБА_2 рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03 лютого 2006 року.
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні 
чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох 
чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності 
є спільною частковою власністю.
Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ дотримання вимог статей 183 цього Кодексу.
Аналогічне положення закріплено у частині третій статті 88 ЗК України.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що між сторонами вже було визначено порядок користування земельною ділянкою 2 000,00 кв. м, при якому у спільному користуванні сторін залишено 682,73 кв. м, у зв`язку із розташуванням жилого будинку і господарських споруд, які належать сторонам, можливості під`їзду до жилих споруд і під`їзду для обробітку земельних ділянок та ураховуючи те, що на час звернення до суду із цим позовом, обставини землекористування змінились у порівнянні 
із обставинами, які були станом на 2006 рік, зокрема, позивачка влаштувала окремий заїзд та вихід до виділеної їй земельної ділянки, у зв`язку із чим відпала необхідність проходити через земельну ділянку, виділену у користуванні відповідачці рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 03 лютого 2006 року, а також відпала необхідність користування спільною колонкою для води, земельну ділянку під якою також було залишено у спільному користуванні, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою між співвласниками повинен здійснюватися із урахуванням висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 14 вересня 2017 року № 953/17-23 за варіантом № 4.
При цьому, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що зміна розміру земельної ділянки спільного користування у бік збільшення, зокрема із 682,73 кв. м, 
до 743,4 кв. м, у тому числі й 54,8 кв. м у межах червоної лінії, стала можливою виключно у зв`язку із використанням експертом сучасних вимірювальних та технічних засобів, обґрунтовано вважав, що площі земельних ділянок, які були раніше виділені сторонам за рішенням суду 
від 03 лютого 2006 року, не змінились та зазначена експертом площа земельно ділянки спільного користування не порушує будь-чиїх прав.
Доводи касаційної скарги про те, що зазначений у варіанті № 4 висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи від 14 вересня 2017 року порядок користування спірною земельною ділянкою порушує її право 
на користування цією ділянкою є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким суд надав належну оцінку, вони є достатньо аргументованими, а тому Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.
При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого 
в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», 
§§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Посилання у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до незгоди заявника 
з висновками суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України
(у редакції, чинній станом на 18 травня 2020 року).
Інші доводи касаційної скарги не спростовують законність 
та обґрунтованість судових рішень, а також містять посилання на факти, 
що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами першої 
та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 
2017 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               С. Ф. Хопта
 
Є. В. Синельников
 
В. В. Шипович