Постанова
Іменем України
 
27 серпня 2020 року                                                        
м. Київ
 
справа № 648/938/14-ц
провадження № 61-5196ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 25 квітня 2014 року у складі судді Сімчук С. Б. та постанову Херсонського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року в складі колегії суддів: Бездрабко В. О., Вейтас І. В., Радченко С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
06 березня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі -          ПАТ «Банк Форум»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 25 листопада 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - АКБ «Форум») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0044/08/79/CLNv, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування                         20 000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення коштів у строк                       до 23 листопада 2018 року та сплатою 17 % річних за користування кредитними коштами. Кошти були видані ОСОБА_1 готівкою через касу банку, на підставі поданих позичальником заяв від 25 листопада та 23 грудня 2008 року.
 
Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено договором поруки від 25 листопада 2008 року № 0044/08/79/CLNv укладеним з поручителем ОСОБА_3 .
 
Оскільки позичальник належним чином умови кредитного договору                      не виконував станом на 20 лютого 2014 року виникла заборгованість                    за договором у загальному розмірі 31 361,50 дол. США, з яких заборгованість     за кредитом становить 19 998,78 дол. США; за процентами 11 362,72 дол. США       та пеня в розмірі 11 371,65 грн, яку банк просив стягнути солідарно                          з відповідачів на свою користь.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Заочним рішенням Білозерського районного суду Херсонської області                    від 25 квітня 2014 року, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0044/08/79/CLNv від 25 листопада 2008 року у розмірі 31 361,50 дол. США та пеню в розмірі 11 371,65 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, допустив заборгованість за процентами    за користування кредитом, а тому ця заборгованість підлягає стягненню                 у солідарному поряду із боржника та поручителя у повному обсязі.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У березні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 подали касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду        від 17 квітня 2018 року в справі № 200/11343/14-ц, та в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 564/2199/15-ц. Позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості, яка виникла у грудні 2010 року, проте позов заявлено в березні 2014 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності.
 
Доводи інших учасників справи
 
У червні 2020 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу у якому в яких вказувало, що оскаржені судові рішення є законними і обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року за касаційною скаргою 
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відкрито касаційне провадження у справі за позовом ПАТ «Банк Форум», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу витребувано з Білозерського районного суду Херсонської області.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2020 року справу № 648/938/14, призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суди встановили, що 25 листопада 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»,            та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0044/08/79/CLNv, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 20 000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення коштів             у строк до 23 листопада 2018 року та сплатою 17 % річних за користування кредитними коштами.
 
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25 листопада 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 0044/08/79/CLNv, відповідно до якого остання взяла на себе солідарну відповідальність з позичальником за виконання зобов`язань за кредитним договором.
 
Пунктом 3.1, 4.1 цього договору визначено, що у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором боржник та поручитель відповідають           як солідарні боржники.
 
Порука припиняється припиненням зобов`язань за кредитним договором; якщо кредитор протягом року від дня настання строку виконання зобов`язання             за кредитним договором не пред`явить вимогу до поручителя; в інших випадках передбачених чинним законодавством України.
 
Із розрахунку заборгованості судом першої інстанції встановлено, що станом       на 20 лютого 2014 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі                             31 361,50 дол. США, з яких заборгованість за кредитом становить                           19 998,78 дол. США; за процентами 11 362,72 дол. США та пеня у розмірі                11 371,65 грн.
 
Згідно пункту 5.3 договору сторони домовилися, що невиконання або неналежне виконання позичальником зобов`язання по поверненню суми кредиту, сплати процентів, інших зобов`язань, передбачених пунктом 3.3 цього договору                 є умовами при настанні яких припиняється кредитування банком позичальника, а позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів банку, сплачує банку проценти за користування кредитними коштами. Для цього, банк надає під розписку уповноваженій особі, або надсилає рекомендованим листом позичальнику письмову вимогу про повернення кредитних коштів, сплату процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахуванням штрафних санкцій та пені. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми, банк по закінченню 15-ти денного строку з дати надіслання такої вимоги звертає стягнення на заставлене майно у розмірі наданих кредитних коштів, заборгованості по сплаті процентів, неустойки, збитків та інших витрат банку,        у порядку, визначеному цим договором.
 
Встановлено, що 20 вересня 2013 року банк направив відповідачам лист - вимогу про дострокове повернення у повному обсязі суми заборгованості            за кредитним договором у 30-денний термін, яка отримана останніми 25 вересня 2013 року.

 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень,         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;        2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права         чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно     до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням),              то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
 
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
 
У справі, яка переглядається, строк кредитного договору встановлений сторонами до 23 листопада 2018 року, однак 20 вересня 2013 року банк надіслав відповідачу вимогу про повернення протягом тридцяти днів усієї суми кредитної заборгованості, яка була отримана відповідачами 25 вересня 2013 року,               що свідчить про зміну банком строку виконання зобов`язання з 23 листопада 2018 року на 20 вересня 2013 року.
 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ним розраховано заборгованість станом на 20 лютого 2014 року, а строк дії кредитного договору сторонами узгоджено до 20 вересня 2013 року. Тобто, позивачем розраховано проценти та пеню за кредитом поза межами дії кредитного договору.
 
Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи           у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові                     від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Підстав для відступу від вказаної позиції колегія суддів не знаходить.
 
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості      за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
 
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
 
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення     у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним                 з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу,               а відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
 
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
 
Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
 
Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається,             що останній платіж боржник здійснив 10 серпня 2010 року, з позовом банк звернувся 06 березня 2014 року.
 
Тому позовна давність підлягає застосуванню за заявою відповідача не до всієї вимоги, а лише до її частини, що не охоплена трирічним строком.
 
При цьому, вирішуючи питання щодо солідарної відповідальності поручителя перед банком, судами не звернуто увагу на таке.
 
У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (виникнення простроченої заборгованості     за кредитним договором) пред`явити вимоги до поручителя.
 
У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється                 в частині певних періодичних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
 
Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступу від нього у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).
 
Оскільки зобов`язання за кредитним договором визначено окремими зобов`язаннями із внесення щомісячних платежів, то строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
 
Згідно з довідкою АТ «Банк Форум», яка міститься у матеріалах справи, заборгованість за кредитним договором розрахована станом на 20 лютого     2014 року.
 
Банк з цим позовом до суду звернувся 06 березня 2014 року.
 
Задовольняючи позов до боржника і поручителя, суди залишили поза увагою те,    що зобов`язання в частині щомісячних платежів поза межами трирічного строку не підлягає захисту у судовому порядку у зв'язку з пропуском строку позовної давності.
 
За таких обставин, колегія суддів приймає доводи касаційної скарги щодо незастосування судами висновків, викладених у постанові Верховного Суду       від 14 лютого 2018 року в справі № 564/2199/15-ц.
 
Розглядаючи цей спір апеляційний суд не врахував зазначених вимог матеріального права та висновків Верховного Суду України, з якими погодилася Велика Палата Верховного Суду, не дослідив належним чином зібраних доказів, зокрема розрахунку заборгованості за кредитним договором станом                      на 20 лютого 2014 року, який містить розрахунок заборгованості у розрізі щомісячних платежів, і не звернув уваги на те, що цим договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення періодичних платежів         на погашення тіла кредиту та процентів.
 
З огляду на це апеляційним судом не з`ясовано, які з пред`явлених банком вимог знаходяться в межах трирічного строку за кожним періодичним платежем та які з пред`явлених банком вимог знаходяться в межах шести місяців за кожним періодичним платежем та чи припинилася порука за окремими платежами.
 
Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості у розрізі щомісячних платежів), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами,        а у випадку незгоди з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
 
Таким чином, в порушення статей 89, 263, 264, 382 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідив                 та не надав належної правової оцінки наявним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, і дійшов передчасного висновку про солідарне стягнення з боржника і поручителя заборгованості за кредитним договором у розмірі 31361,50 дол. США, з яких заборгованість за кредитом становить 19998,78 дол. США; за процентами 11362,72 дол. США та пеня у розмірі 11371,65 грн.
 
На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, та переоцінювати докази      у справі з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи        на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки апеляційним судом порушено вищенаведені норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене цим судом рішення          не може вважатися законними і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню          з передачею справи на новий апеляційний розгляд.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального           і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині 
або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права 
або порушення норм процесуального права.
 
Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права і ухвалення нового судового рішення не потребує встановлення фактичних обставин справи, ухвалені судові рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної     чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення судів попередніх інстанцій не змінює та не ухвалює нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Херсонського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до Херсонського апеляційного суду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун