ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 вересня 2020 року           справа №360/1724/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді- доповідача Ястребової Л.В., суддів Блохіна А.А., Гайдара А.А., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року у справі № 360/1724/20 (головуючий І інстанції Секірська А.Г., складене в повному обсязі 12 червня 2020 року в м.Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                      УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не прийняття до розгляду заяви про призначення/перерахунку пенсії від 26.02.2020, не здійснення оформлення всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії за вислугою років на пільгових умовах ОСОБА_1 та не направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області; зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України прийняти заяву про призначення/перерахунок пенсії ОСОБА_1 та здійснити оформлення та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області всі необхідні документи з поданням для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на пільгових умовах на підставі вимог пункту «а» ст. 12, ст. 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ та підпункту «а», пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів № 393 від 17 липня 1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей».
В обґрунтування позову зазначив, що позивач проходив дійсну військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (3 прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) в період з 23.02.2004 по 10.08.2019, під час якої, з моменту початку, приймав безпосередню участь в Антитерористичній операції та в операції Об`єднаних сил в Луганській області, у зв`язку з чим позивачу було надано статус учасника бойових дій та видане посвідчення. 09 серпня 2019 року позивача звільнено з військової служби наказом начальника загону від 09.07.2019 № 315-о/с за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас, без права носіння військової служби. 25 лютого 2020 року позивач звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України з заявою про організацію роботи з оформлення документів для призначення пенсії позивачу. Листом № 11/Б-3439 від 24.03.2020 позивача повідомлено, що на дату виключення зі списків особового складу військової частини загальна вислуга років становить 32 роки 02 місяці 23 дні, з яких вислуга років на військовій службі у календарному обчисленні становить лише 16 років 08 місяців 15 днів, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановленому пунктом «а» ст. 12 Закону № 2262, тому відсутні підстави для прийняття уповноваженим структурним підрозділом Адміністрації Держприкордонслужби заяви про призначення пенсії за вислугу років та надання доручення ІНФОРМАЦІЯ_2 на підготовку відповідних документів. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що не відповідає вимогам законодавства.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач, посилаючись на ст. ст. 12, 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» п. 3 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», практику Верховного Суду у справі № 750/9775/16-а від 27.06.2018, Вищого адміністративного суду, зазначає, що на день звільнення має вислугу 24 роки і більше та має право на призначення пенсії на пільгових умовах у відповідності до вимог п. «а» ст. 12, ст. 17-1 Закону № 2262 та постанови № 393. Наголошує на тому, що суд не аргументував, та не мотивував рішення в частині заявлених позовних вимог про право позивача щодо пільгового призначення пенсії, а здійснив розгляд щодо набуття права на пенсію за вислугою років на загальних засадах пункту «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, що не було предметом спору. Зазначає, що суд не аргументував рішення щодо безпідставності в застосуванні викладених позицій в зазначених позивачем постановах Верховного Суду.
Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення НОМЕР_2 (а.с. 15-17).
Наказом від 09.08.2019 № 358-ОС виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 (П-018338), старшину відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 , звільненого з військової служби наказом начальника загону від 09.07.2019 № 315-ос за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас, без права носіння військової форми одягу. Вислуга років станом на 10 серпня 2019 становить: календарна 16 років 08 місяців 15 днів, пільгова: 15 років 06 місяців 08 днів, всього 32 роки 02 місяці 23 дні (а.с. 20).
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2019 № 30/1158 ОСОБА_1 проходив військову службу з 07.04.2014 по 30.04.2018 в зоні проведення антитерористичної операції, а з 01 травня 2018 року по 10 серпня 2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка знаходиться в зоні проведення операції об`єднаних сил (Луганського прикордонного загону з місцем дислокації у м. Сєвєродонецьк) Державної прикордонної служби України (а.с. 22).
Відповідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2019 № 30/1163  пільговий стаж ОСОБА_1 з 07.04.2014 по 10.08.2019 складає 10 років 08 місяців 06 днів (а.с. 23).
25.02.2020 позивач звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України та Військової частини НОМЕР_1 із заявою та відповідним пакетом документів, у якій просив у відповідності до п. 1 розділу 2 «Про затвердження інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з інших соціальних питань, затвердженої наказом МВС України № 760 від 17.09.2018 організувати роботу з оформлення документів складання та подання для призначення пенсії за вислугою років на пільгових умовах та подальшого направлення його з відповідним пакетом документів до управління Пенсійного фонду України, для їх розгляду та прийняття рішення, щодо призначення пільгової пенсії за вислугою років (а.с. 24-25).
Листом від 24.03.2020 № 11/Б-3439 відповідачем повідомлено ОСОБА_3 , що відсутні підстави для прийняття уповноваженим структурним підрозділом Адміністрації Держприкордонної служби заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років та надання Луганському прикордонному загону на підготовку відповідних документів з посиланням на те, що вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 16 років 08 місяці в 15 днів, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановленому пунктом «а» статті 12 Закону № 2262 (а. с. 27).
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що на день звільнення календарна вислуга років не відповідає умовам призначення пенсії, які визначені пунктом «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», отже повернення документів позивачу без виконання є законним та таким, що в повній мірі відповідає критеріям, визначеним ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 23 травня 2011 № 372 «Про визначення єдиного уповноваженого структурного підрозділу, на який покладаються функції підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення (перерахунку) пенсій» єдиним уповноваженим структурним підрозділом, на який покладаються функції щодо підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України необхідних для призначення (перерахунку) пенсій документів визначено Фінансово-економічний департамент Адміністрації Державної прикордонної службу України.
Відповідно пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (далі Порядок 3-1), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (2262-12), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення (2262-12) відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до Головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі – органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).
Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262).
Згідно пункту «б» статті 1-2 Закону № 2262 право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б - д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.
Частиною першою статті 17 Закону № 2262 визначено вичерпний перелік видів служби та періодів часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.
Так, згідно частини другої статті 17 Закону № 2262 до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону № 2262 при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення (частина четверта ст. 17 Закону № 2262).
Отже, суд вірно зазначив, що Законом № 2262 чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності 24 календарних років і більше для осіб, звільнених з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року; а також міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.
Доводи позивача, що суд першої інстанції, приймаючи рішення не аргументував та не мотивував своє рішення не відповідає дійсності, оскільки судом надано правову оцінку посиланням позивача та його представника на положення постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393), відповідно до якої позивачу (на його думку) для призначення пенсії за вислугою років має зараховуватися пільговий стаж. При цьому суд виходив з того, що частиною четвертою статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу та зазначено, оскільки приписи пункту 3 Постанови № 393 суперечать приписам пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262, застосуванню підлягають саме положення Закону № 2262, як правового акта, що має вищу юридичну силу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 суперечать приписам п. «а» ст.12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262 застосуванню підлягає саме Закон України. 
Що стосується доводів позивача, що суд не надав аргументації та не мотивував своє рішення в частині застосування викладених правових позицій в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 295/6301/17, від 19.09.2018 у справі № 725/1959/17, від 22.01.2019 у справі № 295/10742/16-а, від 27.02.2019 у справі № 295/6454/17, від 27.06.2019 у справі № 806/1470/16, від 31.01.2019 у справі № 295/15121/16-а, від 30.09.2019 у справі № 360/1432/19 та незастосування норм права викладених в постанові Вищого адміністративного суду України від 05 листопада 2015 року № К/800/46432/14, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.03.2017 у справі № К/800/8083/17, постанові Верховного Суду по справі № 750/9775/16-а від 27.06.2018, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у постанові № 755/10947 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Отже, судом вірно застосовано правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 15.09.2019 року у справі № 281/459/17. В цій ж постанові Верховного Суду міститься посилання на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 22 січня 2019 року у справі №295/10742/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17, від 27.06.2019 у справі №806/1470/16.
          Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).
Суд у цій справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року по справі № 360/1724/20 залишити без змін.
Повне судове рішення складено 15 вересня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                      Л.В. Ястребова

Судді                                                                                                          А.А. Блохін 

                                                                                                                      А.В. Гайдар