Номер провадження: 33/813/977/20
Номер справи місцевого суду: 496/2257/20 
Головуючий у першій інстанції Буран В. М. 
Доповідач Джулай О. Б.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя: Джулай О.Б.,
за участю
секретаря судового засідання Подуст Т.П.
особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1         
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області, від 25.06.2020 року, 

                                               встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області, від 25.06.2020 року   ОСОБА_1  , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який         мешкає за адресою:  АДРЕСА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
З оскарженої постанови вбачається, що 25.03.2020 року ОСОБА_1 надавав послуги з перевезення пасажирів у кількості 15 чоловік на транспортному засобі марки Богдан д.н.з. НОМЕР_1 , без державної реєстрації, як суб`єкт господарювання та без наявності ліцензії на вказаний вид діяльності, чим порушив ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що оскаржена постанова є необґрунтованою, звертає увагу на те, що він працює на ТОВ «Аделар», а не був суб`єктом господарювання, матеріали справи не містять доказів наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.
За таких обставин, ОСОБА_1 просив скасувати оскаржену постанову і закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З оскарженої постанови вбачається, що суддя районного суду прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Зазначена норма є бланкетною, що вимагає встановлення не тільки факту вчинення певного діяння, а також встановлення факту порушення цим діянням певних положень закону (або підзаконного акту), з посиланням на цей закон (або підзаконний акт).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.
Відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Також, згідно п. 24 ч. 1 ст. 7 та ч. 9 ст. 13 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом потребують ліцензування.
Крім того, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів.
В оскарженій постанові зазначено, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №0002506, від 25.03.2020 року та фотороздруківкою.
Між тим, протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З метою визначення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУПАП, необхідно встановити всі характеризуючи ознаки підприємницької діяльності, основними з яких є: самостійність, ініціативність та систематичність.
При цьому, чітких кількісних критеріїв систематичності (тобто, скільки разів потрібно зайнятися діяльністю для того, щоб вона вважалася підприємницькою) законодавством не встановлено. Разом з тим, пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3, від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що він працює на ТОВ «АДЕЛАР», тобто не здійснював господарську діяльність на особисту користь та надав договір про надання транспортних послуг, який укладений між ТОВ «Аделар» в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 30).
На підставі вищезазначеного, суддя апеляційного суду приходить до висновку про те, що при постановленні оскарженого судового рішення суддя суду першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив всі обставини справи, тобто формального і однобічно розглянув справу, без з`ясування всіх фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, у зв`язку з чим оскаржена постанова підлягає скасуванню.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до КУпАП чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.
З матеріалів справи вбачається, що події, які розглядаються, мали місце 25.03.2020 року, таким чином, на момент апеляційного перегляду закінчився трьохмісячний строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП.
Положеннями п.7) ст.247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.
ОСОБА_1 не заперечував проти закриття провадження в зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.7) ст.247 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 38, 247, 254, 268, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд 
                                               постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1. - задовольнити частково.
Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області, від 25.06.2020 року, якою ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень - скасувати.
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП - закрити на підставі п.7) ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                Джулай О.Б.