УХВАЛА
22 липня 2020 року
м. Київ
справа №528/36/20
провадження № 61-9207ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року та на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просив спростувати поширену інформацію, яка порушує його честь, гідність та ділову репутацію, та стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 спростувати спірну недостовірну інформацію. Стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2020 року рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
У червні  2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року та на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Вивчивши касаційну скаргу, подані матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.
В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що інформація яка містилася у спірному коментарі, не була фактичним твердженням, а є судженням відповідача, який має вигляд роздуму у запитувальній формі. Спірний коментар не містив конкретних даних про місце, час та обставини подій, про які зазначено. Відсутня в ньому і інформація, яка безпосередньо вказує на позивача. Загалом інформація в коментарі не мала стверджувального характеру, а відтак, така інформація не була такою, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.
До аналогічного висновку про застосування статей 275, 277, 302 ЦК України щодо визнання інформації такої інформації фактичним твердженням чи оціночним судженням в контексті статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дійшов Верховний Суд в постанові від 24 квітня 2019 року у справі №569/5269/16-ц.
В свою чергу скаржник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На підтвердження незаконності постанови суду апеляційної інстанції скаржник зазначає, що судом в постанові не було враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 10 квітня 2019 року №398/4136/15, від 14 лютого 2018 року у справі №522/14156/14, від 08 травня 2019 року у справі №761/37180/17, проте, не обґрунтовує належним чином, в чому саме полягає невідповідність висновків суду апеляційної інстанції вищевказаним постановам, а також які норми права застосував суд апеляційної інстанції всупереч висновкам Верховного Суду. Інші доводи щодо доцільності скасування судових рішень зводяться до формальної незгоди з ухваленими судовими рішенням, до переконань скаржника щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та до переоцінки обставин справи, що не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у справі. Крім того, в силу вимог статті 400 ЦПК України до компетенції суду касаційної інстанції не входить переоцінка доказів та обставин у справі.
Відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а відтак у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2020 року та на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                  А. А. Калараш
В. М. Сімоненко
С. П. Штелик