СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2020 р.                                                         Справа № 905/1181/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А. , суддя  Шевель О.В. 
за участі секретаря судового засідання Ярітенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вх. №1698Д) на ухвалу господарського суду Донецької області від 11.06.2020 (ухвалу постановлено суддею Шиловою О.М. 11.06.2020 у приміщенні господарського суду Донецької області, повний текст ухвали складено та підписано 12.06.2020) у справі №905/1181/19
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро
до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», Донецька область, м. Маріуполь 
про стягнення 58240,00грн штрафу за неправильне зазначення адреси вантажоодержувача

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.06.2020 у справі №905/1181/19 у задоволенні заяви б/н від 09.06.2020 АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про зупинення провадження за скаргою у справі №905/1181/19 відмовлено; у задоволенні скарги б/н від 29.05.2020 АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) при виконанні наказу №905/1181/19 від 02.04.2020 відмовлено.
Позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу господарського суду Донецької області від 11.06.2020 у справі №905/1181/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на бездіяльність державного виконавця у повному обсязі; судові витрати покласти на позивача; розгляд апеляційної скарги провести за участю представника скаржника.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на неправильне тлумачення судом першої інстанції норм Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.20.2019 №145-ІХ, внаслідок чого було безпідставно розширено випадки, на які поширюється норми вказаного Закону. На підтвердження своєї позиції заявник апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 15.05.2020 у справі №904/5697/18 та 04.06.2020 у справі №904/1923/19.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.07.2020 поновлено АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» строк на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Донецької області від 11.06.2020 у справі №905/1181/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 04.08.2020.
17.07.2020 від ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№6752).
22.07.2020 від ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» надійшов відзив в апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін (вх.№6898). 
Відповідно до розпорядження керівника апарату суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2020 у зв`язку з відпусткою судді Шевель О.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., судді Пуль О.А. та Фоміна В.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.07.2020 задоволено клопотання ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; доручено Орджонікідзевському районному суду м. Маріуполя забезпечити проведення відеоконференції у справі №905/1181/19.
Відповідно до розпорядження керівника апарату суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 у зв`язку з відпусткою судді Фоміної В.О. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., судді Пуль О.А. та Шевель О.В.
У судовому засіданні представник відповідача проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а ухвалу - без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча були повідомленні судом про час та місце розгляду справи належним чином. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Рішенням господарського суду Донецької області від 06.09.2019 у справі №905/1181/19 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2020 у справі №905/1181/19 апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» залишено без задоволення, а рішення від 06.09.2019 у справі №905/1181/19 - без змін; стягнуто з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» 2158,90 грн. витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції; доручено господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.
02.04.2020 господарським судом Донецької області видано наказ про примусове виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2020 щодо стягнення витрат на правову допомогу.
13.05.2020 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ковалено У.Ю. винесено постанови: 
- про відкриття виконавчого провадження ВП №62066758 з примусового виконання наказу №905/1181/19 від 02.04.2020;
- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №62066758, в якій визначив для боржника загальну суму мінімальних витрат 173,35 грн.;
- про стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі 215,98 грн.
01.06.2020 від АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» надійшла скарга б/н від 29.05.2020 (вх.№9968/20) на бездіяльність державного виконавця в частині не повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з встановленою законом прямої заборони вчиняти виконавчі дії, в якій боржник просив:
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. щодо не повернення наказу господарського суду Донецької області по справі №905/1181/19 від 02.04.2020 стягувачу без виконання на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
- зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коваленко У.Ю. винести постанову про повернення наказу господарського суду Донецької області від 02.04.2020 у справі №905/1181/19 стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".
В обґрунтування вищезазначеної скарги боржник вказує, що 02.10.2019 прийнято Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» №145-ІХ, який набрав чинності 20.10.2019. Пунктом ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено заборону вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Заявник зазначав, що предметом стягнення за судовим наказом від 02.04.2020 у справі №905/1181/19 є грошові кошти, які за своєю природою виступають як збитки у розмірі 2158,90 грн, а не грошові кошти і товари, що були передані в заставу за кредитними договорами. Проте, після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2020 державним виконавцем не вжито заходів щодо повернення виконавчого документу та не винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Приймаючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що за кредитними договорами предметом застави не можуть бути безпосередньо грошові кошти; за кредитними договорами в заставу передаються лише майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку або підлягають сплаті за контрактами у майбутньому. А тому доводи скаржника, що виняток з правила, передбаченого Законом №145-ІХ, стосується тільки тих грошових коштів і товарів, які були передані в заставу за кредитними договорами, а не будь-яких грошових коштів є безпідставним. При цьому місцевий господарський суд послався на ухвалу Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №910/13346/18, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Українська залізниця», оскільки правильне застосування норм права апеляційним судом є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Так, Верховний Суд дійшов висновку, що суди обґрунтовано відмовили у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії виконавчої служби, оскільки викладені у скарзі обставини щодо неправомірних дій виконавця з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження. При цьому суд не взяв до уваги посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду у справах №904/5697/18, №910/16025/18 та 911/1540/18, вказавши, що правовідносини у вказаних справах та у справі №905/1181/19 не є тотожними. 

Надаючи власну кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно ч.1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
20.10.2019 набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» (далі - Закон №145-ІХ).
Відповідно до п.3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
До додатку 2 «Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані» до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» станом на 20.10.2019 включено АТ «Українська залізниця».
АТ «Українська залізниця», посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у справі №904/5697/18, наполягає на тому, що норма п.3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-IX має тлумачитись таким чином, що виняток з правила, що дозволяє проводити виконавчі дії, стосується тільки тих грошових коштів і товарів, які були передані в заставу за кредитними договорами, а не будь-яких грошових коштів. 
В свою чергу, ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові у справі №904/1923/19, та зазначає, що оскільки постановою Східного апеляційного господарського суду у справі №905/1181/19 з заявника стягнуто саме грошові кошти, тому заборона вчинення виконавчих дій, встановлена Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», не поширюється на виконання вказаного судового рішення. 
З даного приводу колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Предметом розгляду у справах №904/5697/18 та №904/1923/19 були, зокрема, скарги АТ «Українська залізниця» на дії виконавця, в яких заявник просив визнати неправомірними дії ВДВС щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження. 
Так, Верховний Суд у постанові у справі №904/5697/18 від 15.05.2020 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для повернення стягувачу без прийняття до виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 №904/5697/18 про стягнення з Укрзалізниці на користь ПАТ «ІНГЗК» 140650,71 грн. та правомірність відкриття виконавчого провадження ВП № 0588799 з примусового виконання цього наказу. При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції дослідив, чи були на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2019 наявні передбачені частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом. Зважаючи на відсутність законодавчо встановлених підстав для повернення стягувачу наказу господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 № 904/5697/18 про стягнення з Укрзалізниці на користь ПАТ «ІНГЗК» 140650,71 грн. без прийняття, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правомірного висновку про дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства при винесенні постанови у виконавчому провадженні №60588799 про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2019.
В постанові від 04.06.2020 у справі №904/1923/19 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для повернення стягувачу без прийняття до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2019 №904/1923/19 та правомірність відкриття виконавчого провадження ВП № 60978768 з примусового виконання цього наказу з огляду на те, що Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню. Встановивши відсутність законодавчо встановлених підстав для повернення стягувачу наказу господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2019 №904/1923/19 без прийняття, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства при винесенні постанови у виконавчому провадженні №60978768 про відкриття виконавчого провадження від 16.01.2020.
Таким чином, у справах №904/5697/18 та №904/1923/19 досліджувалася правомірність дій державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження. При цьому, судом касаційної інстанції зверталася увага щодо необхідності перевірки наявності передбачених частиною четвертою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" підстав для повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання.
Проте, за обставинами справи №905/1181/19 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ковалено У.Ю. винесено постанови від 13.05.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП №62066758 з примусового виконання наказу №905/1181/19 від 02.04.2020; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №62066758; про стягнення виконавчого збору з боржника. При цьому, предметом оскарження є бездіяльність державного виконавця щодо неповернення виконавчого документу стягувачу без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто вчинення виконавчий дій після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Безпосередньо дії виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та сама постанова про відкриття виконавчого провадження АТ "Українська залізниця" у даній справі не оскаржуються.
Таким чином, вказані вище правові позиції Верховного Суду у справах №904/5697/18 та №904/1923/19 щодо оцінки правомірності дій державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження не стосуються обставин даної справи.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що Верховний Суд, зокрема, у постанові від 04.06.2020 у справі №904/1923/19 висловив правову позицію щодо тлумачення п.3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ. Так, суд касаційної інстанції не погодився з тлумаченням апеляційного господарського суду, який зазначив, що вказаною нормою Закону №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти. Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вищевказаним Законом передбачена можливість стягнення: по-перше, грошових коштів; а по-друге, товарів переданих у заставу. При цьому, Верховний Суд вказав, що зі змісту пункту 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ прямо вбачається, що заборона на вчинення виконавчих дій не стосується саме стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, а предметом стягнення у цій справі є вартість недостачі вантажу. Також, суд вказав, що зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.05.2020 у справі №904/5697/18 у подібних правовідносинах, і колегія суддів не вбачає підстав відступати від зазначеної правової позиції.
Апеляційний господарський суд зазначає, що з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ, в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону №145-ІХ, законодавцем в основу вказаного положення було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур.
Отже, Законом №145-ІХ встановлена пряма заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів із боржників, за винятком стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Вказаною нормою з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти і товари, передані в заставу за кредитними договорами.
Предметом стягнення за наказом господарського суду Донецької області від 02.04.2020 у справі №905/1181/19 є грошові кошти, які становлять собою витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції. Окрім того, предметом спору у даній справі було стягнення штрафу за неправильне зазначення адреси вантажоодержувача.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що на примусове стягнення за наказом господарського суду Донецької області від 02.04.2020 у справі №905/1181/19 діє заборона, передбачена пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ.
Згідно пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
В матеріалах справи відсутні докази наявності у боржника іншого майна чи коштів, на які не розповсюджується заборона та на які можливо звернути стягнення.
За таких обставин, апеляційний господарський вважає, що зазначений наказ господарського суду Донецької області після відкриття виконавчого провадження підлягав поверненню стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при неповному з`ясуванні обставин справи та неправильному застосуванні норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали господарського суду Донецької області від 11.06.2020 у справі №905/1181/19 та задоволення скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» на бездіяльність державного виконавця.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, - 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити. 
Ухвалу господарського суду Донецької області від 11.06.2020  у справі №905/1181/19 скасувати. 
Скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на бездіяльність державного виконавця задовольнити.
Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. щодо не повернення наказу Господарського суду Донецької області у справі №905/1181/19 від 02.04.2020 стягувачу без виконання на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. винести постанову про повернення наказу господарського суду Донецької області від 02.04.2020 у справі №905/1181/19 стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено   07.08.2020 

Головуючий суддя                                                                    О.О. Крестьянінов

Суддя                                                                                           О.А. Пуль  

Суддя                                                                                           О.В. Шевель