Окрема думка
судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
справа № 705/1804/13-ц (провадження № 14-566 цс 19)
23 червня 2020 року
м. Київ
 
Велика Палата Верхового Суду розглянула в письмовому провадженні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Бундєлєвої Олександри В`ячеславівни за касаційною скаргою Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року і постановою від 23 червня 2020 року задовольнила касаційну скаргу, скасувала постанову Апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2018 року залишила без змін.
 
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
 
1.        У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із зазначеною скаргою та просив визнати дії старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Бундєлєвої О. В. (далі - державний виконавець УМВ ДВС) під час відкриття виконавчих проваджень від 14 липня 2017 року № 54313999, № 543314176, № 54314163, № 54314040, № 54314123, № 54314103 та під час винесення постанов від 14 липня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 50921723 щодо стягнення виконавчого збору у сумі 43 453,00 грн та № 50920254 щодо стягнення виконавчого збору у сумі 164,10 грн протиправними, скасувати зазначені постанови.
2.        Скарга мотивована тим, що відповідні дії державного виконавця УМВ ДВС не відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки для винесення зазначених постанов не було законних підстав.
3.        Також у серпні 2017 року ОСОБА_1 подав скаргу на дії державного виконавця УМВ ДВС, у якій просив визнати незаконними дії державного виконавця УМВ  ДВС під час відкриття виконавчих проваджень від 14 липня 2017 року № 54327219, № 543314142, № 54314190, № 54327125 та під час винесення постанов від 14 липня 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 50920281 щодо стягнення виконавчого збору у сумі 26 501,41 грн та № 50921807 щодо стягнення виконавчого збору у сумі 321,90 грн протиправними, скасувати зазначені постанови. Він посилався, зокрема, на те, що у постанові від 14 липня 2017 року про відкриття провадження № 54314190 навіть невірно вказана дата його народження.
4.        Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 вересня 2017 року справа № 705/1804/13-ц, (№ 4с/705/56/17) за скаргою ОСОБА_1 під цим єдиним унікальним номером справи об`єднана із справою № 2318/1520/12 (№ 4с/705/57/17) за скаргою ОСОБА_1 в одне провадження.
5.        Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2018 року закрите провадження у справі, заявнику роз`яснене право звернення з його вимогами до адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства, скасована ухвала суду про забезпечення позову від 21 листопада 2017 року щодо зупинення стягнення на підставі виконавчих документів.
6.        Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково: скасована ухвала Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2018 року, матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця УМВ ДВС направлені для продовження розгляду скарги до суду першої інстанції.
7.        У травні 2019 року Уманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - УМВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області) подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.
8.        Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що ОСОБА_1 оскаржує не виконавчий документ, виданий судом загальної юрисдикції, а постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору, а відтак, ця справа не може розглядатися у місцевому суді в порядку цивільного судочинства, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку.
9.        Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
10.   Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
11.   Згідно із частиною другою статті 382 ЦПК України постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.
12.   Оскільки відповідно до основних засад судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення здійснюється у визначених законом випадках, виключно Законом, зокрема ЦПК України, встановлені випадки зазначеного оскарження.
13.   У статті 389 ЦПК України визначений перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у цивільному процесі.
14.   Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
15.   Отже, касаційному оскарженню підлягають постанови суду апеляційної інстанції, постановлені за результатами апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, а також в інших випадках, прямо передбачених ЦПК України.
16.   Пунктом 15 частини першої статті 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі.
17.   Враховуючи те, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі скасована апеляційним судом і справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскарження постанови суду апеляційної інстанції в касаційному порядку ЦПК України не передбачено.
18.   Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
19.   Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду, постановляючи ухвалу від 17 травня 2019 року про відкриття касаційного провадження, виходив з того, що наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, але не врахував при цьому частину другою статті 382 та пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України, зокрема, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню. Отже, касаційне провадження за касаційною скаргою УМВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області підлягало закриттю як помилково відкрите. Велика Палата Верховного Суду натомість ухвалила власне судове рішення у справі переступивши через інстанційність її розгляду судом першої інстанції та перегляду судом апеляційної інстанції.
 
Суддя                                                                                                                  В. В. Пророк
 
Окрема думка складена 13 липня 2020 року.