ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

18 вересня 2020 року
м. Харків

справа № 638/4895/15-ц
провадження № 22-ц/818/3891/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів - Тичкової О.Ю., Хорошевського О.М.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: десята Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 червня 2020 року в складі судді Семіряда І.В.,

у с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, третя особа - Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

08 червня 2015 року заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено ОСОБА_1 додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова скасовано, в задоволені позову ОСОБА_5 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року клопотання представника відповідача ОСОБА_6 задоволено.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , десята Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини передано до Київського апеляційного суду для подальшого визначення підсудності між місцевими загальними судами м. Києва.

02 липня 2019 року на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 червня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини передано до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області для подальшого розгляду. 

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в уточненому позові ОСОБА_1 просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 . У даній справі має місце виключна підсудність, оскільки до складу спадщини входить, в тому числі квартира АДРЕСА_1 , отже, справа належить до територіальної юрисдикції Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

На зазначену ухвалу суду першої інстанції  ОСОБА_4 - представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 подав заяву про зміну підстав позову, виключивши вимоги щодо нерухомого майна, яке знаходиться на території АРК. Відтак підставами позову є рухоме майно - грошові кошти на банківському рахунку та майнові права за виконавчим провадженням ВП 27007631, відкритим у Першому міському відділі ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції. Тобто вимоги щодо успадкування нерухомого майна предметом позову не були.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради Харківської області, третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено. Встановлено ОСОБА_1 додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його батька ОСОБА_5 , померлого  ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова скасовано, в задоволені позову ОСОБА_5 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року скасоване, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 9 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 борг в сумі 715 000 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою державного виконавця від 1 червня 2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1985 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 8 716 820 грн (ВП 27007631).

17 червня 2011 року державним виконавцем Хмельницького міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького МРУ при виконанні виконавчого листа №2-1985/11 було описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , а також було встановлено заборону на реалізацію. 

Постановою державного виконавця Першого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 8 липня 2013 року передано стягувачу - ОСОБА_5 майно, що належить ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу, а саме - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за згодою стягувача. 8 липня 2013 року було затверджено акт про передачу цього нерухомого майна стягувачу.

Оформити своє право власності на вказану квартиру ОСОБА_5 не встиг, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 

Вищевказані обставини підтверджуються рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22 жовтня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 25 грудня 2015 року.

Частинами третьою, четвертою статті 49 ЦПК України визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Скориставшись своїм процесуальним правом, 21 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій змінив підстави позову. Заява мотивована тим, що починаючи з березня 2015 року по травень 2019 року з`явились нові обставини у справі. Постановою державного виконавця першого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 8 липня 2013 року передано стягувачу ОСОБА_5 за його згодою майно, що належить ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу, а саме - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за згодою стягувача. 8 липня 2013 року було затверджено акт про передачу вказаного майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Однак батько ОСОБА_5 не встиг зареєструвати своє право власності на вказану квартиру, оскільки помер. Також у жовтні 2015 року йому стало відомо про залишок грошових коштів на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Укрсоцбанк» на ім`я ОСОБА_5 з кінцевим балансом 5372, 78 грн. Крім того, в уточненій позовній заяві позивач змінив склад учасників справи, у зв`язку із чим відбулась заміна відповідача з Харківської міської ради на ОСОБА_2 . При цьому в уточненій позовній заяві зазначена адреса відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 .

Поняття підсудності у цивільному судочинстві - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ. Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Положеннями статті 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.

Статтею 30 ЦПК України встановлено виклюну підсудність справ.

Частинами першою, другою статті 30 ЦПК України визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. 

Відповідно до пункту1 частини першої статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

В пунктах 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК в попередній редакції) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК в попередній редакції). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2012 року № 6-47/0/9-12 та листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 на позови спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності і вони пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 68, частини першої статті 69 Закону України "Про нотаріат", нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом - перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Пунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця спадкоємець має право згідно із пунктом 66 Порядку № 1127 звернутись до суб`єкта державної реєстрації прав або державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності спадкодавця, що було набуто останнім за життя.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону, заявником в процедурі державної реєстрації прав серед інших є спадкоємець у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно з Законом.

Отже, до складу спадщини входить нерухоме майно, право власності на яке спадкодавцем було набуто за життя, але не було зареєстроване належним чином.

Якщо до складу спадщини входить нерухоме майно, право власності на яке спадкодавцем набуто за життя, але не було зареєстроване належним чином, нотаріус перед видачею свідоцтва про право на спадщину вносить відомості про право власності спадкодавця на таке майно у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності за заявою спадкоємця.

Разом із цим, якщо спадкодавець за життя не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 серпня 2019 року в справі № 523/3522/16-ц.

Отже, до складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулось з дотриманням чинного законодавства.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що постановою державного виконавця першого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 8 липня 2013 року передано стягувачу ОСОБА_5 майно, що належить ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу, а саме - трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за згодою стягувача. 8 липня 2013 року було затверджено акт про передачу вказаного майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Однак батько ОСОБА_5 не встиг зареєструвати своє право власності на вказану квартиру, оскільки помер, втім набуття такого права відбулось з дотриманням чинного законодавства.

Відтак виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини. Відсутність реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_5 не є перешкодою для реалізації спадкоємцем права на прийняття спадщини після смерті батька. 

Отже, до складу спадщини входить нерухоме майно спадкодавця, а саме, квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулось з дотриманням чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про те, що у даній справі має місце виключна підсудність, а тому дана справа підсудна Хмельницькому міськрайонному суду Хмельницької області, є правильним.

Крім того, в уточненій позовній заяві позивач зазначив відповідача ОСОБА_2 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене вище, ухвала суду першої інстанції є законною, підстав для її скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Керуючись ст. 367, 368, ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 червня 2020 року - залишити без змін.

Пстанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду, у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий                                                                          А.В. Котелевець 

Судді                                                                 О.Ю. Тичкова 

                                                                       О.М. Хорошевський