ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року  
м. Черкаси   
справа № 701/399/19 провадження № 22-ц/821/275/20 категорія 302000000  		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Єльцова В.О., Карпенко О.В.
секретар: Анкудінов О.І.
учасники справи:
позивач: Селянське фермерське господарство «Насіння»;
представник позивача – адвокат Іванов Анатолій Іванович; 
відповідачі:  ОСОБА_1 , Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2019 року у справі за позовом селянського фермерського господарства «Насіння» до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправними дії, скасування державної реєстрації земельних ділянок та зобов`язання вчинити певні дії, у складі: головуючого судді Калієвського І.Д., повний текст виготовлено 27 листопада 2019 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

05 квітня 2019 року СФГ «Насіння» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправними дії, скасування державної реєстрації земельних ділянок та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що СФГ «Насіння» є орендарем (користувачем) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1/2 від 3,6351 га., у тому числі ріллі 1/2 від 3,6351 га., кадастровий номер 7123155100:02:002:0220, в адміністративних межах Маньківської селищної ради Черкаської області. Відповідне право належить позивачу згідно договору оренди землі № 140 з ОСОБА_2 , зареєстрованим у Відділі Держкомзему у Маньківському районі Черкаської області 09 листопада 2012 року за № НОМЕР_1 . 
Відповідно до пункту 8 вказаного договору, договір укладено на 15 (п`ятнадцять) років, тобто до 2027 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 22 вересня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1194 державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г., спадкоємцем є ОСОБА_1 .. 
20 грудня 2016 року, ОСОБА_1 , було направлено лист, відповідно до якого було повідомлено про прийняття спадщини відповідачем, а саме земельної ділянки, яка перебуває у нашому користуванні та прохання передати земельну ділянку площею 1,81755 га., у власне користування на підставі п. 40 вищевказаного Договору оренди землі №140. 
18 січня 2017 року за вих. №1 позивачем направлена відповідь про те, що, відповідно до п.40 Договору, «перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи-орендаря не є підставою для розірвання договору». 
19 грудня 2017 року, ОСОБА_1 , було направлено лист, відповідно до якого було повідомлено, що земельна ділянка 3,6351 га., кадастровий номер 7123155100:02:002:0220, на яку був укладений договір оренди №140, зареєстрований у ВД у Маньківському районі Черкаської області 09 листопада 2012 року за № НОМЕР_1 з його батьком ОСОБА_2 не існує, оскільки проведено поділ даної земельної ділянки і утворилася нова земельна ділянка площею 1,8175 га., кадастровий номер 7123155100:03:002:0489, власником якої являється відповідач ОСОБА_1 .
Позивач зазначив, що відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); є) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).
ОСОБА_1 , не звертався до СФГ «Насіння» з проханням надати згоду на поділ земельної ділянки, яку він отримав у спадщину від свого батька.
Про те, що земельна ділянка обтяжена правами третьої особи (перебуває в оренді/користуванні позивача) відповідачеві було відомо, що підтверджується листуванням (перепискою між громадянином ОСОБА_1 та СФГ «Насіння», також це підтверджується відміткою у договорі оренди землі № 140, а також заявою самого ОСОБА_1 , до відділу у Маньківському районі Головного Управління Держгеокадастру Черкаської області від 31 січня 2018 року та відповіддю на дану заяву за вих. № 98/108-18.
СФГ «Насіння» зазначило, що оскільки не надавало нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 , на поділ земельної ділянки, яка перебуває у їхньому користуванні відповідно до договору оренди землі № 140, зареєстрованому ВД у Маньківському районі Черкаської області 09 листопада 2012 року за №712310004004062, тому це змусило позивача звернутися з даним позовом до суду.
В позовній заяві позивач просив визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 1,81755 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Маньківської селищної ради Черкаської області, кадастровий номер 7123155100:03:002:0489.
Зобов`язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції Черкаської області відновити державну реєстрацію земельної ділянки, площею 3,6351 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Маньківської селищної ради Черкаської області, кадастровий номер 7123155100:02:002:0220.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь СФГ «Насіння» судовий збір в розмірі 1 921 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2019 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, площею 1,81755 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Маньківської селищної ради Черкаської області, кадастровий номер 7123155100:03:002:0489.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області відновити державну реєстрацію земельної ділянки, площею 3,6351 га, для товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в адміністративних межах Маньківського селищної ради Черкаської області, кадастровий номер 7123155100:02:002:0220.
Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на користь СФГ «Насіння» судовий збір 1 921 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його у встановленому порядку до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2019 року як незаконне. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні спору не звернув уваги на ту обставину, що скасувавши державну реєстрацію земельної ділянки, площею 1,81755 га кадастровий номер 7123155100:03:002:0489, також скасував поділ земельної ділянки кадастровий номер 7123155100:02:002:0220 між співвласниками та не врахував, що Державний Акт серія ЧР № 144878 від 09 вересня 2004 року на земельну ділянку кадастровий номер 7123155100:02:002:0220 виданий на ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_3 , згідно свідоцтва на право на спадщину від 06 грудня 2010 року № 3386, 3384 земельна ділянка кадастровий номер 7123155100:02:002:0220 не була розподілена між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а передана в оренду позивачу з порушенням істотних умов договору: не вказано кадастровий номер земельної ділянки, що передається в оренду, не зазначено в договорі ніякої відмітки про права третіх осіб, немає згоди співвласника. 
Суд першої інстанції помилково при вирішенні спору взяв як доказ договір оренди земельної ділянки № 140 без зазначення дати укладення між ОСОБА_2 та СФГ «Насіння» та не врахував, що вказаний договір оспорюється на даний час у Верховному Суді як недійсний. 
Оскільки вищевказані порушення є суттєвими, тому ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду як незаконне.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від СФГ «Насіння», товариство зазначило, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не дають підстав для його зміни чи скасування.
Зазначили, що СФГ «Насіння» є орендарем (користувачем) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1/2 від 3,6351 га, у тому числі 1/2 від 3,6351 га, кадастровий номер 7123155100:02:002:0220 в адміністративних межах Маньківської селищної ради Черкаської області, що підтверджується договором оренди землі № 140, укладеним з ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
Спадкоємцем ОСОБА_1 20 грудня 2016 року на адресу позивача направлено лист, в якому він повідомив про прийняття ним спадщини та просив передати земельну ділянку площею 1,81755 га у власне користування на підставі п. 40 вищезазначеного договору оренди землі № 140, на що отримав відповідь про те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для розірвання договору.
19 грудня 2017 року ОСОБА_1 направлено позивачу лист, відповідно якого повідомлено, що земельна ділянка 3,6351 га, кадастровий номер 7123155100:02:002:0220, на яку був укладений договір оренди № 140 не існує, оскільки було проведено поділ даної земельної ділянки і утворена нова земельна ділянка площею 1,8175 га., кадастровий номер 7123155100:03:002:0489 на яку виготовлено технічну документацію і яка перебуває у власності ОСОБА_1 .
При цьому СФГ «Насіння» зазначило, що воно не надавало нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 на поділ земельної ділянки, яка перебуває у користуванні СФГ «Насіння» відповідно до договору оренди землі № 140, зареєстрованому у відділі Держкомзему у Маньківському районі Черкаської області 09 листопада 2012 року за № НОМЕР_1 , а тому дії Державного кадастрового реєстратора грубо порушують права СФГ «Насіння», які слід відновити.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, визначився з природою спірних правовідносин та врахував, що права СФГ «Насіння» є порушеними та підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог.
Тому, враховуючи вищевикладене, СФГ «Насіння» вважає, що районний суд правомірно застосував норми матеріального та процесуального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

У відповіді на відзив, що надійшов від ОСОБА_1 , останній зазначив, що відповідно до ст. 182 ЦК України, ст. 125 ЗК України володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном є обов`язок – здійснити державну реєстрацію речових прав, їх виникнення, перехід та припинення. Державній реєстрації підлягають не лише права на нерухомість, але і їх обтяження.
Після реєстрації права на землю органами реєстру прав, державний кадастровий реєстратор отримує в порядку інформаційного обміну інформацію про реєстрацію права, відповідно до чого і вносить відомості до поземельної книги. Іншого порядку державної реєстрації прав, чи скасування державної реєстрації такого права законами України або прийнятими на їх підставі підзаконними нормативно-правовими актами не встановлено.
Вважає, що дії Державного кадастрового реєстратора законні, технічна документація щодо поділу орендованої земельної ділянки містить нотаріально посвідчену згоду співвласника ОСОБА_4 , а тому суд, задовольняючи позовні вимоги СФГ «Насіння» помилково вважав, що їхні права порушені, так як позивач окрім договору оренди № 140 без дати, не надав суду доказів того, що на земельну ділянку існували обтяження чи обмеження.
Вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

СФГ «Насіння» є орендарем (користувачем) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1/2 від 3,6351 га, у тому числі ріллі 1/2 від 3,6351 га, кадастровий номер 7123155100:02:002:0220, в адміністративних межах Маньківської селищної ради Черкаської області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 22 вересня 2016 року зареєстрованого в реєстрі за № 2-1194 державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори Шевченко Н.Г., спадкоємцем є ОСОБА_1 (а.с. 18, Т.1) 
20 грудня 2016 року ОСОБА_1 було направлено лист, згідно до якого було повідомлено про прийняття ним спадщини, а саме земельної ділянки, яка перебуває у користуванні СФГ «Насіння» та прохання передати земельну ділянку площею 1,81755 га у власне користування на підставі п. 40 договору оренди землі (а.с. 21, Т.1).
18 січня 2017 року СФГ «Насіння» була направлена відповідь, якою роз`яснено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для розірвання договору (а.с. 23, Т. 1).
19 грудня 2017 року ОСОБА_1 було направлено позивачу лист, відповідно до якого було повідомлено, що земельна ділянка 3,6351 га, кадастровий номер 7123155100:02:002:0220, на яку був укладений договір оренди № 140, зареєстрований у ВД у Маньківському районі Черкаської області 09.11.2012 року за № НОМЕР_1 з його батьком ОСОБА_2 не існує, оскільки проведено поділ даної земельної ділянки і утворилася нова земельна ділянка площею 1,8175 га, кадастровий номер 7123155100:03:002:0489, власником якої являється відповідач (а.с. 25, Т. 1).
31 січня 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою до відділу у Маньківському районі Головного управління Держгеокадастру Черкаської області з проханням скасувати запис № 712310004004062 від 09.11.2012 р. у ВД у Маньківському районі реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 7123155100:026002:0220, яку він успадкував (а.с. 29, Т. 1).
01 лютого 2018 року листом відділу у Маньківському районі Головного управління Держгеокадастру Черкаської області № 98/108-18 від 01.02.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено, що відділ не має на даний час повноважень щодо скасування запису про реєстрацію земельної ділянки та запропоновано останньому звернутися до державного реєстратора при Маньківській районній державній адміністрації (а.с. 30, Т. 1).
Встановлено, що на замовлення відповідача - ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_5 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4 , кадастровий номер 71231551000:02:002:0220 (а.с.57-78, Т. 1).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.11.2018 року вбачається, що власником 1/2 земельної ділянки кадастровий номер 71231551000:02:002:0220 є ОСОБА_1 (а.с.82, Т. 1).
ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до СФГ «Насіння» про визнання договору оренди недійсним. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано договір оренди землі № 140 (без зазначення дати та року) укладений між ОСОБА_2 та СФГ «Насіння», як орендаря з іншої сторони недійсним.
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року рішення Маньківського району суду від 18 лютого 2019 року скасовано, та прийнято нову постанову, якою у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним відмовлено (а.с.131-134, Т. 1).

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Звернувшись до суду із позовними вимогами про визнання протиправними дії, скасування державної реєстрації земельних ділянок та зобов`язання вчинити певні дії, представник СФГ «Насіння» Іванов А.А. посилався на те, що ОСОБА_1 , не звертався до СФГ «Насіння» з проханням надати згоду на поділ земельної ділянки, яку він отримав у спадщину від свого батька ОСОБА_2 .
Проте що земельна ділянка обтяжена правами третьої особи (перебуває в оренді/користуванні позивача) відповідачеві було відомо, що підтверджується листуванням (перепискою між ОСОБА_1 та СФГ «Насіння», також це підтверджується відміткою у договорі оренди землі № 140, а також заявою самого ОСОБА_1 , до відділу у Маньківському районі Головного Управління Держгеокадастру Черкаської області від 31.01.2018 року та відповіддю на дану заяву. СФГ «Насіння» не надавало нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 на поділ земельної ділянки, яка перебуває у користуванні СФГ «Насіння» згідно договору оренди землі № 140, зареєстрованому ВД у Маньківському районі Черкаської області 09.11.2012 року за № 712310004004062.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша  статті 5 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Держреєстратор установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, передбачених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на держреєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Держреєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих згідно з вимогами цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення держреєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.
Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
П.п. 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.
Згідно ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок (частина 2 статті 79-1 Земельного кодексу України).
Відповідно до ч. 6 ст.79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Таким чином, підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. 
Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки не може мати наслідком позбавлення права позивача як орендаря на користування земельною ділянкою. 
Доводи ОСОБА_1 , що договір оренди № 140 (без дати) укладений між СФГ «Насіння» та ОСОБА_2 не був зареєстрований у ВД у Маньківському районі є безпідставними, оскільки даний факт був встановлений у постанові Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року та у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 701/162/18-ц. 
Ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Отже, даний факт є встановлений, а тому не підлягає доказуванню при розгляді вказаного спору, у якій беруть участь ті самі особи.
Крім того, під час розгляду справи № 701/162/18-ц за позовом ОСОБА_1 до СФГ "Насіння" про визнання договору оренди недійсним, судами апеляційної та касаційної інстанцій було встановлено на момент укладення договору оренди землі між померлим ОСОБА_2 та СФГ "Насіння" досягнуто згоди з істотних умов договору і їх волевиячвлення було спрямоване на настання наслідків виконання договору. Також, встановлено, що ОСОБА_1 не довів порушення вимог закону сторонами під час укладення оспорюваного договору оренди землі, які б мали наслідком визнання договору недійсним.
Також, судами встановлено , що СФГ "Насіння" не надавало згоди на поділ земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні. Суди під час розгляду справи № 701/162/18-ц встановили ту обставину, що ОСОБА_1 здійснюючи поділ успадкованої земельної ділянки всупереч встановленої законодавством процедури (а саме, відсутності нотаріально посвідченої згоди на поділ земельної ділянки користувача земельної ділянки), порушив права орендаря (користувача), оскільки останній користується нею відповідно до умов договору оренди, який було зареєстровано у встановленому законом порядку. 
Вищевстановлені обставини викладені у висновку апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2019 року та підтверджені висновком Верховного Суду від 26 лютого 2020 року.
Звертаючись до апеляційного суду із скаргою,  ОСОБА_1   обґрунтував свої доводи тим, що земельна ділянка 3,6351 га, кадастровий номер 7123155100:02:002:0220, на яку був укладений договір оренди № 140 (без дати), більше не існує, оскільки проведено поділ даної земельної ділянки і утворилася нова, площею 1,8175 га, кадастровий номер 7123155100:03:002:0489, власником якої є він.
Суд першої інстанції в даному випадку правильно врахував положення ст. 56 ЗУ "Про землеустрій" та застосував їх під час иврішення спору.
Так, положеннями статті 56 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі № 140) визначено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає, серед іншого, нотаріально посвідчену згоду на поділ чи об`єднання земельної  ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні).
Частинами другою, третьою статті 110 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі № 140) передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку не припиняє встановлених обмежень, обтяжень.
Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.
Згідно ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається. 
У Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об`єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об`єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок.
Чинним законодавством визначено послідовний алгоритм проведення поділу земельної ділянки, починаючи від технічної документації, і закінчуючи державною реєстрацією земельних ділянок, що утворилися в результаті такого поділу.
В свою чергу, у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває в користуванні землекористувачем технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок затверджується замовником.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що СФГ «Насіння» надавало згоду на поділ земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, відповідно до договору оренди № 140.
Таким чином, ОСОБА_1 , здійснюючи поділ успадкованої земельної ділянки всупереч встановленої законодавством процедури, порушив права орендаря (користувача) земельної ділянки, оскільки останній користується нею відповідно до умов договору оренди, який було зареєстровано у встановлено законом порядку.
Доводи апеляційної скарги заявника про те, що він узгодив поділ земельної ділянки з іншим її власником, є необґрунтованими, оскільки законодавством передбачено порядок поділу земельних ділянок, які перебувають у користуванні інших осіб, а тому  здійснення такого поділу за відсутністю згоди орендаря на такий поділ порушує права останнього.
Разом з тим, такі ж обставини були встановлені й судами апеляційної та кксаційної інстанцій під час розгляду справи № 701/162/18-ц, про що зазначено вище в мотивувальній частині постанови і враховуються судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи.
Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
За таких обставин,  суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи,  дослідив в судовому засіданні усі докази, які є  у справі, з урахуванням їх переконливості, належності  і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позовних вимог.
Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.
Колегія суддів зазначає при цьому, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття  Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського  суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив,    що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2019 року у справі за позовом селянського фермерського господарства «Насіння» до  ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправними дії, скасування державної реєстрації земельних ділянок та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України (з урахуванням змін внесених Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ).  

Повний текст постанови складено 26 червня 2020 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                        В.О. Єльцов

                                                                       О.В. Карпенко