ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2020 року                                 
м. Харків
справа № 641/6706/19
провадження №22-ц/818/1277/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання – Сидорчук М.О.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа:
третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, ухвалене о 15 годині 23 хвилини 11 листопада 2019 року у складі судді Григор`єва Б.П. , 
УСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 23.05.1998, визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача судовий збір.
Позов мотивований тим, що 23 травня 1998 року між нею та ОСОБА_2 укладений шлюб, зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 244. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя з ОСОБА_2 не склалося через його зради. Наприкінці 2018 року відповідач зібрав свої особисті речі і залишив їх спільне місце проживання – квартиру АДРЕСА_2 . З того часу шлюбні відносини між ОСОБА_1 та відповідачем фактично припинені, вони втратили почуття любові і поваги один до одного, сім`я розпалась остаточно і відновленню не підлягає. Примирення та збереження сім`ї не можливо і не є доцільним. На даний час ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_5 зареєстровані та фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , а син ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , але фактично мешкає з матір`ю і сестрою. Донька відвідує дошкільний комунальний заклад за місцем мешкання. На даний час вони з чоловіком не досягли угоди щодо місця проживання дітей.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23.05.1998, зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 244, розірваний. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю – ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1536 грн 80 коп.
Судове рішення мотивоване тим, що спільне сімейне життя подружжя не склалось через різні погляди на життя, різні характери, шлюбно-сімейні відносини припинені, сім`я розпалась остаточно і відновленню не підлягає, спільного господарства подружжя не веде. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, отже, подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд визначив із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з інтересів дитини, врахувавши висновок органу опіки та піклування й за наявності згоди на це з боку відповідача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині визначення місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , ухвалити в цій частині нове рішення, у якому зазначити місце проживання дитини разом з матір`ю без визначення конкретної адреси. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що закріплення судом місця проживання дитини за конкретною адресою звужує та порушує права дитини та її матері на свободу пересування та вільний вибір місця проживання. При розірванні шлюбу між сторонами може постати питання про поділ майна подружжя, зокрема, квартири АДРЕСА_2 , та про її продаж. Тому визначення конкретної адреси місця проживання дитини стане перешкодою в реалізації прав колишнього подружжя. Суд першої інстанції вийшов за межі висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 07.11.2019 № 682, у якому зазначено про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю без вказівки на конкретну адресу. У власності ОСОБА_1 перебуває Ѕ частина квартири АДРЕСА_4 , у якій вона з дитиною може проживати. Визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , позбавить ОСОБА_1 можливості проживати за іншою адресою.
Відзив на апеляційну скаргу не наданий.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, тому рішення суду від 11 листопада 2019 року переглядається колегією суддів виключно в частині визначення місця проживання дитини саме за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до підставами п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 травня 1998 року по 11 листопада ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 18, 60-63).
Від шлюбу мають сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 10, 11).
Відповідно до частин другої, восьмої та дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України (надалі СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно зі статтею 8 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М ОСОБА_6 проти України» Європейського суду з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.
Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради у своєму висновку № 682 від 7 листопада 2019 року вказав, що місцем проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , доцільно визначити разом із матір`ю, ОСОБА_1 (а.с. 54-55). Проти цього не заперечували і сторони у справи.
Згідно з копією паспорта та копією довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 10.07.2019 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 26.06.2019, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зареєстровані за тією ж адресою з 25.07.2018 (а.с. 5, 12).
Влітку 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникав конфлікт з приводу користування квартирою АДРЕСА_2 (а.с. 36-37).
Верховний Суд у своїй постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 461/3144/17 (провадження № 61-21215св19) вказав, що вирішальним у даній категорії справ є визначення місця проживання з кимось з батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд.
Чинний СК України не встановлює обов`язку визначати місце проживання дитини за конкретною адресою. Між сторонами існують конфлікти з приводу користування квартирою АДРЕСА_2 . Відсутність визначення адреси місця проживання дитини не призведене до порушення її права. Тому з метою недопущення порушення прав усіх сторін у справі, колегія суддів уважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , змінити рішення суду першої інстанції, виклавши абзац третій резолютивної частини в такій редакції: «Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ».
Оскільки рішення суду змінене лише в частині формулювання резолютивної частини, судові витрати між сторонами не розподіляються. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 – 384 ЦПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року змінити.
Викласти абзац третій резолютивної частини рішення в такій редакції: «Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 16 липня 2020 року.

Головуючий                                                          О.Ю. Тичкова

Судді                                                                         С.С. Кругова

                                                                        Н.П. Пилипчук