ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 серпня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №583/837/20 
Номер провадження 22-ц/816/1457/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2020 року в складі судді Ярошенко Т. О., ухваленого у м. Охтирка, повний текст якого складений 12 травня 2020 року,

                                                   В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» звернулося з позовом, вимоги якого уточнило (а.с. 65), до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 13937,65 грн, нараховану за період з 01 травня 2017 року по 29 лютого 2020 року.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2020 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі ТОВ «Брокенергія», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
При цьому, позивач вказав, що судом першої інстанції було залишено поза увагою ту обставину, що заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2019 року по справі за № 583/4695/18 встановлено, що  ОСОБА_2 з січня 2017 року проживає за іншою адресою, що свідчить про те, що відповідачка не довела тієї обставини, що сума боргу рахується саме за ОСОБА_2 . Крім того, заявник апеляційної скарги вважає, що висновок місцевого суду про те, що товариству було відомо про отримання відповідачкою свідоцтва про право на спадщину на квартиру за АДРЕСА_1 ґрунтується на припущеннях, оскільки остання не надала на адресу                      ТОВ «Брокенергія» відповідного свідоцтва при укладенні договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 10 липня 2019 року. У той же час, позивач зазначив, що при застосуванні строку позовної давності суд не врахував тих обставин, що ОСОБА_1   не довела належними доказами факту надання товариству свідоцтва про право на спадщину на квартиру при укладенні договору від 10 липня 2019 року, а також переривання строку позовної давності у спірних правовідносинах шляхом подання заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги за період з травня 2017 року по січень 2020 року в сумі 15476,20 грн.  До того ж, в апеляційній скарзі йдеться і про те, що відповідно до норм Закону України «Про житлово - комунальні послуги» факт відсутності договору про надання комунальних послуг не звільняє споживача від їх оплати. Також, на думку позивача, відповідачка, оформивши спадщину після смерті батька ухилялася від оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого виникла спірна заборгованість, а та обставина, що вона не проживала у квартирі від дня смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 і до 09 липня 2019 року, тобто до моменту зняття з реєстрації ОСОБА_2 , не може бути підставою для відмови в позові. 

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1   просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Брокенергія» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у тому числі і у квартиру відповідача ОСОБА_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Зокрема, за договором від 10 липня 2019 року ТОВ «Брокенергія», як виконавець послуг, зобов`язалось надавати ОСОБА_1 , як споживачу, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язалась своєчасно оплачувати надані послуги по встановленому тарифу (а.с. 6).
Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2019 року, яке набрало законної сили, по справі № 583/4695/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні квартирою шляхом виселення встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про  право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М. 02 листопада 2018 року, після смерті батька ОСОБА_3 успадкувала квартиру за АДРЕСА_1 . При цьому, у вказаній квартирі проживала дружина померлого батька ОСОБА_2 , яка була виселена вказаним заочним рішенням суду від 28 січня 2019 року. У той же час, судовим рішенням встановлено, що з січня 2017 року ОСОБА_2 проживала за іншою адресою, проте, була зареєстрована по АДРЕСА_2 (а.с. 60 - 61).
З довідки Виконавчого комітету Охтирської міської ради від 09 липня 2019 року за      № 15-13/4708 вбачається, що 09 липня 2019 року ОСОБА_2 було виселено з квартиру за АДРЕСА_1 (а.с. 54).
Відповідно до довідки ПП «СІБ» від 02 жовтня 2018 року за № 1350 батько відповідачки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 45).
На а.с. 47 міститься заява ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , яка 01 жовтня 2018 року надійшла до ТОВ «Брокенергія» та в якій заявник повідомляв про те, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а згідно заповіту спадкоємицею після його смерті є ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_4 просив повідомити про наявність заборгованості з опалення по квартирі за АДРЕСА_1 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) (а.с. 47).
Листом від 03 жовтня 2018 року товариство повідомило заявника ОСОБА_4 про те, що оскільки у ОСОБА_1 відсутнє свідоцтво про право на спадщину, тому воно не має законних підстав для надання інформації по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 48).
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2020 року було скасовано судовий наказ від 12 лютого 2020 року по справі за № 583/478/20 про стягненя з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Брокенергія» заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.05.2017 року по 31.01.2020 року в сумі 15476,20 грн (а.с. 8).
На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води позивач надав розрахунок заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , з якого вбачається, що з травня 2017 року по лютий 2020 року за послуги з опалення та постачання гарячої води виникла заборгованість у загальному розмірі15476,20. При цьому, у січні 2020 року та лютому 2020 року споживачем було сплачено 2384,70 грн та 1538,55 грн, відповідно (а.с. 5). Згодом, позивач уточнив свої вимоги та у зв`язку з оплатою у березні платежу на суму 1538,55 грн просив стягнути з відповідачки суму боргу у сумі 13937, 65 грн (а.с. 4 - 5, 65).
Заперечуючи проти заявлених вимог, ОСОБА_1 вказала на ті обставини, що 10 липня 2019 року між нею та позивачем було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води і товариству стало відомо про те, що вона є реальним споживачем. Відтак, на думку відповідача, позивач з 10 січня 2020 року втратив право вимоги до неї щодо стягнення заборгованості у розмірі 952,30 грн у період з 01 січня 2017 року по 01 травня 2017 року. При цьому, відповідач просила суд застосувати шестимісячний строк позовної даності до боргу спадкодавця ОСОБА_3 на заборгованість у розмірі 952,30 грн (період з 01 січня 2017 року по 01 травня 2017 року) (а.с. 35 - 43).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав необґрунтованими позовні вимоги      ТОВ «Брокенергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з 01.05.2017 року по 09.07.2019 року, оскільки за даними Охтирської міської ради остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 26), а договір про надання послуг по квартирі за АДРЕСА_1 , тобто за іншою адресою, був укладений між сторонами лише 10 липня 2019 року. Крім того, суд, вирішуючи питання про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію згідно договору від 10 липня 2019 року, вважав, що позивачем не доведена наявність заборгованості за відповідачкою. Зокрема, як вказав суд, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на лютий 2020 року за ОСОБА_1 рахувалась заборгованість в сумі 1538,55 грн, яка була сплачена нею 24 березня2020 року, що підтверджується відповідною квитанцією, тому позивач зменшив позовні вимоги на вказану суму сплати, а заборгованість в сумі 13937 грн 65 коп. виникла за період з 01 травня 2017 року по 09 липня 2019 року, хоча в дійсності споживачем вказаних послуг відповідачка не була, а попередній власник квартири ОСОБА_3 на той період вже помер. У той же час, суд вважав за можливе застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки ТОВ «Брокенергія» було відомо про отримання свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується укладеним між сторонами договором про надання послуг від 10 липня 2019 року. Однак, як зазначив суд, позивач не пред`явив вимог до спадкоємця у строки, встановлені ст. 1281 ЦК України, що позбавляє його права вимоги в частині вимог про сплату боргу в сумі 952,30 грн.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас, відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках  і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, йдеться про те, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини першої статті 1297, статті 1299 ЦК України отримання свідоцтва про право на спадщину та проведення його державної реєстрації спадкоємцем, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, є обов`язком спадкоємця. Право власності у спадкоємця на успадковане нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації майна.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла спадщину і набула право на належну спадкодавцю квартиру за АДРЕСА_1 , оскільки 02 листопада 2018 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом та з огляду на ст. 1218 ЦК України успадкувала права і обов`язки спадкодавця. Тому, незалежно від того, чи отримала відповідачка свідоцтво про право на спадщину, чи здійснила реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно, вона має нести тягар утримання майна, що їй належить. 
З розрахунку заборгованості за комунальні платежі вбачається, що сума боргу за особовим рахунком відповідача виникла з травня 2017 року, тобто, після смерті колишнього власника ОСОБА_3 та фактично з часу прийняття спадщини відповідачкою. У той же час, за період з лютого 2017 року по квітень 2017 року в графі «Сума боргу» вказані наступні суми: -201,76, - 650,01, - 1016, тобто, фактично до травня 2017 року заборгованість не обліковувалась, оскільки суми вказані «за мінусом». При цьому, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, а також надання послуг з централізованого опалення передбачено законом, тобто, є обов`язком, а не правом сторін.
Таким чином, колегія суддів не може погодитись з висновком суду про те, що заборгованість ОСОБА_1 за надані послуги, яка була нарахована за період з 01.05.2017 року по 09.07.2019 року, не підлягає до стягнення, оскільки, як вказав суд, за інформацією Охтирської міської ради відповідачка була зареєстрована за іншою адресою, а договір про надання послуг по квартирі за АДРЕСА_1 був укладений між сторонами лише 10 липня 2019 року, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в зазначеній частині підлягають задоволенню.
До того ж, на думку колегії суддів, помилковим є висновок суду про те, що позивач не довів наявність заборгованості відповідача за надані послуги станом на лютий 2020 року, ураховуючи, що, виходячи з матеріалів справи,  відповідач оплатила за спожиті послуги (січень 2020 року - оплата на суму 2384,70 грн, лютий 2020 року - на суму 1538,55 грн, березень 2020 року - на суму 1538,55 грн) і вони відображені та взяті до уваги позивачем при визначенні загальної суми боргу, як у розрахунку заборгованості, так і у клопотанні про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 4 - 5, 65).
Також заслуговують на увагу колегії суддів доводи позивача в апеляційній скарзі про помилковість висновків суду щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності. До того ж, посилання суду на те, що позивач не пред`явив вимог до спадкоємця у строки, встановлені ст. 1281 ЦК України, що позбавляє його права вимоги в частині вимог про сплату боргу в сумі 952,30 грн колегія суддів також вважає помилковими. 
Як зазначалося вище, заявлена до стягнення з відповідача заборгованість була нарахована з травня 2017 року, тобто після смерті спадкодавця. З даним позовом товариство звернулося у березні 2020 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. При цьому, як вважає колегія суддів, таке поняття як «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Зокрема, частиною четвертою статті 1281 ЦК України визначено, що  внаслідок пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину,  у строки, встановлені ч.ч. 2 і 3 цієї статті, останній позбавляється права такої вимоги. Тоді, як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Крім того, та обставина, що дружина померлого власника жилого приміщення ОСОБА_2 була зареєстрована у цій квартирі за АДРЕСА_1 до 09 липня 2019 року не звільняє відповідачку від обов`язку сплатити послугу за спожиту теплову енергію. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 після смерті батька не визнавала за ОСОБА_2   ні права власності, ні права користування спірною квартирою, а остання з січня 2017 року, тобто після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , проживала за іншою адресою. Вказані обставини підтверджуються заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2019 року, яке набрало законної сили по справі № 583/4695/18 та в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що прийнявши спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , відповідачка набула право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому, незалежно від того, чи отримала вона свідоцтво про право на спадщину, чи здійснила реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно, вона має належним чином утримувати майно, що належить їй, тобто, сплачувати позивачу надані комунальні послуги, що свідчить про обгрунтованість доводів апеляційної скарги.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вимог ТОВ «Брокенергія», а саме: про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 13937,65 грн, нараховану за період з 01 травня 2017 року по 29 лютого 2020 року.
Оскільки позовні вимоги товариства підлягають задоволенню, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1892,60 грн та за апеляційний розгляд справи в сумі 3153 грн. 
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія»  задовольнити.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія»  задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія»  заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 13937,65 грн, нараховану за період з 01 травня 2017 року по 29 лютого 2020 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія»  судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1892,60 грн та за апеляційний розгляд справи в сумі 3153 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий:                                                                    С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Судді:                                                                               О.І. Собина 

                                                                                          С.С. Ткачук