Головуючий І інстанції: Чудних С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 р. 	Справа № 520/350/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Бершова Г.Є. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/350/20
за позовом            ОСОБА_1  
до           Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                  
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач)   звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту ГУФУ в Харківській області, відповідач), в якому просила:
- визнати неправомірними дії ГУПФУ в Харківській області, щодо відмови в перерахунку пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 ;
- зобов`язати відповідача перерахувати пенсію ОСОБА_1 в разі втрати годувальника на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у розмірі 70% від розміру заробітної плати загиблого годувальника, але не менше ніж розмір двох прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність починаючи з 22.11.2017;
- зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату різниці суми пенсії між призначеною та нарахованим її розміром і наступних місяцях року до річниці розміру пенсії в разі втрати годувальника призначеної з 22.11.2017 у відповідності до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" до моменту здійснення такої виплати.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає   задоволенню з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 в період проходження військової служби, що брав участь в антитерористичній операції на сході України.
Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 по справі № 2040/6877/18 позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Харківського обласного військового комісаріату про визнання протиправними дій - задоволено. Визнано протиправними дії Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби Міністерства оборони України від 16 липня 2018 року, протокол № 11, щодо відмови у встановленні позивачу, ОСОБА_1 , статусу члена сім`ї померлого (загиблого) військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_3 під час проходження військової служби в зоні АТО, та скасувати протокол № 11 від 16 липня 2018 року.
Відповідно до Витягу з протоколу № 20 засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не с пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 26 грудня 2018 року вирішено встановити гр. ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби та видати відповідне посвідчення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 по справі № 520/3104/19 зокрема зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідчення "члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни".
Так, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є матір`ю загиблого військовослужбовця та має право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та з 22.11 2017 отримує пенсію як особа, що належить до членів сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника в розумінні статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в розмірі 30% заробітку годувальника.
Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про перерахунок пенсії з урахуванням 70% грошового забезпечення її померлого сина відповідно до пункту 1 статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом №4027/П-14 від 06.09.2019 повідомило ОСОБА_1 , що позивач отримує пенсію в розмірі, який передбачений чинним законодавством, а рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/3104/19 на Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області не покладено обов`язку щодо перерахунку пенсії.
Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до  п."а" ч.1 ст. 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб"
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, а також надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з ч. 2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 46 Конституції України  встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначається  Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до статті 29 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії - 22.11.2017) пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Частиною 1  статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку (чоловіки - 60 років, жінки - 55 років) або є інвалідами.
Відповідно до статті 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:
а) членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час - 40 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. В таких же розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих інвалідів війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків;
б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.
На підставі Закону України «Про внесення змін до статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №1274-VII від 20.05.2014, пункт «а» статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в новій редакції. Відповідно до якої пенсії за пункт «а» статті 36 названого Закону у разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:
а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.
Відповідно до витягу із протоколу № 326 від 19.08.2017 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, встановлено, що причиною смерті старшого солдата ОСОБА_2 стало поранення «Множинні вогнепальні кульові сліпі поранення грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів», одержані в результаті нещасного випадку, так пов`язані з проходженням військової служби.
Зазначеним документом підтверджується, що смерть загиблого військовослужбовця настала під час виконання службових обов`язків військової служби, в період її проходження внаслідок одержання поранень, заподіяних іншою особою.
Таким чином, зазначеними вище документами підтверджується факт смерті (загибелі) ОСОБА_2 , яка настала внаслідок множинних вогнепальних кульових сліпих пораненнях грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів.
Крім того, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року по справі № 2040/6877/18 встановлено факт того, що поранення ОСОБА_2 , внаслідок якого він помер, не було наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або перебування у стані алкогольного сп`яніння, а навпаки його смерть настала внаслідок вчинення злочину вбивства іншою особою військовослужбовцем ОСОБА_3 , що підтверджується актом проведення службового розслідування від 05.01.2017, затвердженого Командиром військової частини п/п НОМЕР_3 полковником ОСОБА_4 .
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи,  відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника з урахуванням 70% грошового забезпечення її померлого сина відповідно до пункту 1 статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» вмотивована лише тим,  рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/3104/19 на Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області не покладено обов`язку щодо перерахунку пенсії.
За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір пенсії ОСОБА_1 з 22.11.2017 обчислений відповідачем невірно, з недотриманням приписів частини 1 статті 36 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», чим порушено права та законні інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії  позивача у зв`язку з втратою годувальника та зобов`язання до вчинення дій щодо виплати пенсії в належному розмірі.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України   завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з. ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що рішення  суду першої інстанції є незаконним , підлягає скасуванню у зв`язку із невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права,  зміст апеляційної скарги  містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано  в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.
В розумінні   ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм процесуального права.
Відповідно до    ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі № 520/350/20  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 	(підпис)	В.В. Катунов 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    Г.Є. Бершов