ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" вересня 2020 р.           Справа№ 910/4790/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Ходаківської І.П. 
          Демидової А.М. 
 
при секретарі Островерха В.Л.
за участю представників
від позивача:   не з`явились
від відповідача:  Яковенко П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик"
на рішення           Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 
у справі                     №910/4790/19 (суддя Ягічева Н.І.)
за позовом             Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія                "Українська страхова група"
до                              Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик"  
про                               відшкодування 25 223,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Логістик" про  відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 24 503,30 грн., інфляційних на суму 568,47грн. та 3% річних на суму 161,12грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив про  здійснення ним виплати страхового відшкодування власнику автомобіля "Volvo FH", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом оплати за його ремонт ПП «Техносервісінформ» на суму 124 503,30грн. на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2107-17-00082 від 05.05.2017, а тому до позивача відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки відповідач є власником транспортного засобу - автомобіля "Сканія" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахованого ПАТ "СК"Перша", яким виплачено позивачу страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності 100 000 грн., то обов`язок з відшкодування  позивачу шкоди понад ліміт в розмірі 24  503,30грн. покладається на відповідача, зі стягненням на підставі ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних на суму 568,47грн. та 3% річних на суму 161,12грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/4790/19 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" 24  503,30 грн. відшкодування шкоди в порядку регресу, 161,12 грн. 3% річних, 362,28 грн. збитків від інфляції та 1  905,30 грн. судового збору. В решті позову  відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/4790/19 повністю, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» зазначило, що у позивача виникло право регресу саме на 92  710, 23 грн., а не на 124503,3грн. сплачених позивачем ПП «Техносервісінформ» за ремонт пошкодженого автомобіля "Volvo FH VТА3Т", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки відшкодування шкоди  в порядку регресу повинно бути здійснено на підставі акту виконаних робіт, і саме за роботи, запчастини та матеріали, необхідні для відновлення автомобіля за наслідками ДТП. Вартість запчастин та матеріалів, по яким відсутній причинно-наслідковий зв`язок між їх заміною (встановленням) та наслідками ДТП не підлягає відшкодуванню в порядку регресу, оскільки блок вимикача акумуляторної батареї, дзеркало в зборі праве, олива моторна VOLVO 10W30 VDS-4/5 обсягом 15,65л, олива трансмісійна VOLVO  75 W90 обсягом 8л на загальну суму 31793,07грн. з ПДВ не мають причинно-наслідковий зв`язок між їх заміною (встановленням) та наслідками ДТП, то і не підлягають відшкодуванню в порядку регресу.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс - Логістик" залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2020 у справі №910/4790/19 - без змін.
Постановою Верховного Суду від 07.07.2020 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 у справі №910/4790/19 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Згідно з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Владимиренко С.В., судді Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2020 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі №910/4790/19 до провадження вказаною колегією суддів. Призначено справу до розгляду на 08 вересня 2020 об 11 год.30хв.  Запропоновано сторонам подати до 21.08.2020 пояснення з урахуванням постанови Верховного Суду  від 07.07.2020 у даній справі щодо заявленої до стягнення суми з урахуванням акту виконаних робіт, списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів від 12.07.2018 №ST-DP702030, щодо включення робіт і запчастин, заміна (встановлення) яких не стосується ДТП.
В судовому засіданні 08.09.2020 представник відповідача, надав пояснення по суті спору, підтримав доводи апеляційної скарги ТОВ «Транс-Логістик» та просив рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 у справі № 910/4790/19 скасувати повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В судове засідання, призначене на 08.09.2020, повноважні представники позивача не з`явилися, однак були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.222), клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку поважними причинами неможливості з`явитися до суду апеляційної інстанції не надали представники позивача.
Колегією суддів враховано, що відповідно до частини 2 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, в свою чергу частиною 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. 
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (п.п. 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. 
Згідно з частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 5 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик, позивач) та Товариством з обмеженню відповідальністю "Елме транс Україна" (страхувальник) укладено Договір №28-2107-17-00082 добровільного страхування наземних транспортних засобів (далі - Договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу  "Volvo FH",  державний номер НОМЕР_3 . 
21.03.2018 на автошляху Київ-Харків, сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля "Volvo FH",  державний номер НОМЕР_3 , та транспортного засобу "Сканія" державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови Яготинського районного суду Київської області від 03.04.2018 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України.
Позивачем на підставі рахунку на оплату №LT-DP1801330 від 04/05/2018, було складено страховий акт №ПССКА-6353 та розрахунок суми страхового відшкодування.
Платіжним дорученням №11242 від 31.05.2018, на підставі вказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 124  503,30 грн. ПП «Техносервісінформ» за ремонт пошкодженого автомобіля "Volvo FH", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Відповідно до наявних у справі відомостей, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Сканія" державний номер НОМЕР_2 ,  на момент настання страхової події була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Перша", яка виплатила 100  000 грн страхового відшкодування в порядку регресу - ліміт відповідальності страховика.
28.12.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією №6353/2969 про відшкодування шкоди, яка не відшкодована ПрАТ "СК "Перша", у розмірі 24    503,30 грн. непокритої вартості ремонту.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що обов`язок по відшкодуванню шкоди у розмірі 24   503,30 грн, не покритої ПрАТ "СК "Перша", покладається на відповідача як особу, якій належить транспортний засіб "Сканія" державний номер НОМЕР_2 .
До позовної заяви (далі за текстом - позов) додано (додаток №6) Акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 23.03.2018 року, в даному акті відсутні відомості стосовно наявності пошкоджень частин автомобілю в процесі експлуатації до моменту ДТП, тобто ті, що не пов`язані з ДТП).
Разом з тим, в порушення п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 зі змінами та доповненнями на момент спірних правовідносин (далі- Методика) за якою у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із значенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату, представника ТОВ «Транс-Логістик» на огляд запрошено не було.
Крім того в акті огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 23.03.2018 року відсутній час складання акту те не вказано де саме по вул. Вінакурова в м. Дніпрі було проведено огляд.
Обґрунтовуючи суму позову позивач послався на рахунок на оплату № LT-DP1801330 від 04/05/2018 року, на підставі якого було складено страховий акт №ПССКА-6353 та розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 124 503,30 грн.
На суму 124 503,30 грн. позивач додав копію акту виконаних робіт, списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів №ST-DP1702030 від 12.07.2018 року, як підтвердження виконання відновлювального ремонту в повному обсязі та платіжне доручення від 31.05.2018 №11242 про перерахування 124 503,30 грн. на рахунок ПП «Техносервісінформ» (код ЄДРПОУ 32608829), який є платником ПДВ згідно реєстру платників ПДВ №1604674500770.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо призначення його розміру виходять з фактичної суми. Встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, даний правовий висновок викладений Касаційним господарським судом у складі Верховного суду в постанові від 06.07.2018 року №924/675/17.
Згідно зі статтею  29  і пунктом 32.7 статті  32  цього  Закону  у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
За змістом пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики  товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої  наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092  )далі - Методика) відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості        відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, з урахуванням викладених норм зазначено, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, та за мінусом франшизи.          
         Водночас, слід зазначити, що згідно п.7.38 Методики значення   Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;5 років - для мототехніки.
         З матеріалів справи вбачається, що автомобіль "Volvo FH VТАЗТ", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є вантажним силовим тягачем КТЗ 2017 року випуску, дата першої реєстрації 04.05.2017 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , на момент ДТП 21.03.2018 строк його експлуатації не перевищив 4 років визначених п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у зв`язку з чим значення   Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ.
        Відповідно до абзацу другого пункту 36.2  статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
        Тобто, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру    виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
        Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.
          З акту виконаних робіт, списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів №ST-DP1702030 від 12.07.2018 року, наданого на підтвердження виконання відновлювального ремонту в повному обсязі ПП «Техносервісінформ» (код ЄДРПОУ 32608829), вбачається, що останній є платником ПДВ згідно реєстру платників ПДВ №1604674500770, відносно чого не заперечує відповідач, який визначив вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням ПДВ, про що зазначено у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі.
Розмір нанесеного збитку має визначатися, виходячи з вартості відновлювального ремонту згідно акту виконаних робіт, списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів №ST-DP1702030 від 12.07.2018 року, виконаного ПП «Техносервісінформ».
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції, здійснив аналіз відображених запасних частин, робіт, паливно-мастильних матеріалів в акті виконаних робіт, списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів № ST-DP1702030 від 12.07.2018 року, з`ясував наявність серед виконаних робіт, запасних частин та паливно-мастильних матеріалів включення виконаних та поставлених позицій, які відношення до наслідків ДТП не мають, а саме, блок вимикача акумуляторної батареї, дзеркало в зборі праве, олива моторна VOLVO 10W30 VDS-4/5 обсягом 15,65л, олива трансмісійна VOLVO  75 W90 обсягом 8л на загальну суму 31793,07грн. з ПДВ.
Тобто, 26 494,22 грн. + 20% (податок на додану вартість) = 31 793,07 грн. з ПДВ - вартість запчастин та матеріалів, які не мають відношення до наслідків ДТП.
Таким чином, фактична вартість відновлювального ремонту пошкоджень, що має причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженнями в наслідок ДТП відповідно до акту виконаних робіт, списання запасних частин та паливно-мастильних матеріалів № ST-DP1702030 від 12.07.2018 року, склала 92 710,23 грн. (124 503,30 грн. - 31 793,07 грн. = 92 710,23 грн.).
За змістом  статті 980 ЦК України,  статті 4 Закону України "Про страхування"  залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.
Згідно зі  статтею 999 Цивільного кодексу України  і статтями  6,  7 Закону України "Про страхування"  за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.
У  статті 27 Закону України "Про страхування"  та  статті 993 Цивільного кодексу України  визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
            Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
             Статтею 988 ЦК України визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.
Отже, зазначені норми свідчать, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник .
         Згідно з частиною 2  статті 999 Цивільного кодексу України  до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього  Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
За змістом  частини 3  статті 985 цього Кодекс  особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються  Конституцією України,  Цивільним кодексом України,  Законом України "Про страхування",  Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
За змістом пункту 2.1  статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  якщо норми цього  Закону  передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього  Закону.
Згідно зі  статтею 1192 Цивільного кодексу України  з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Водночас норми  Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
За змістом  статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із  Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено згідно зі  статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частини 4 статті 22 Цивільного кодексу України на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Разом з тим, всупереч вимог ч.4 ст. 236 ГПК України, судом першої інстанції не було враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №924/675/17.
Пункт 1 ч.2. ст. 22 Цивільного кодексу України дає визначення збиткам - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
З метою належного вирішення даного спору, суд мав з`ясувати, який саме розмір збитку (шкоди) нанесений страхувальнику, і скільки витрачено коштів на полагодження речі, оскільки виплата проводилася не страхувальнику безпосередньо, а на рахунок СТО.
Страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми -  статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі  статті 1194 Цивільного кодексу України  відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічну позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16, постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17).
Таким чином, оскільки актом виконаних робіт підтверджується виконання ремонтних робіт по відновленню пошкодженого автомобіля внаслідок ДТП на загальну суму 92 710,23 грн., тобто саме на таку суму у позивача виникло право регресу, при цьому враховуючи оплату позивачу страховиком відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Перша» 100000грн. страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача шкоди понад ліміт відповідальності в розмірі 24  503,30грн. зі стягненням на підставі ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних на суму 568,47грн. та 3% річних на суму 161,12грн. не підлягають задоволенню.
Решта доводів відповідача не впливають на висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог заявлених у даній справі позивачем до відповідача.
Вищевикладене свідчить про порушення місцевим господарським судом вимог ст.ст. 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, розгляду всіх обставин справи підтверджених наявними у справі доказами, які мали бути досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи в їх сукупності, керуючись законом та нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Частиною 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).
Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом не повно та не об`єктивно з`ясовано обставини справи. При цьому, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що мають значення для справи, в зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 по справі № 910/4790/19 -скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» слід відмовити повністю.
Судові витрати розподіляються у відповідності із статтею 129 ГПК України. 
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права та керуючись ст. ст. 129, 269-270, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2019 року у справі № 910/4790/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» відмовити повністю.
3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ідентифікаційний код в Єдиному Державному реєстрі підприємств і організацій України 30859524) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» (01001, м. Київ, площа Спортивна, буд. 1 А, блок В 02/7,   ідентифікаційний код в Єдиному державному  реєстрі підприємств і організацій України 35917412) 2  881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн.50 коп. витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд.
4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.
5. Матеріали справи № 910/4790/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст.287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України. 

Повний текст постанови складено 11.09.2020.

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                І.П. Ходаківська

                                                                                А.М. Демидова