ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3253/20 Справа № 186/1062/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                       суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О. 
                       за участю секретаря –Лященко С.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 на рішення (дії) державного виконавця
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В: 

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду зі скаргою, заінтересовані особи Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 на рішення (дії) державного виконавця.
В обґрунтування скарги зазначив, що в Петршотравенському МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться зведене виконавче провадження ЗВП № 47922780, до складу якого входять 32 виконавчих провадження, одним з яких є виконавче провадження ВП № 59318652 з примусового виконання виконавчого листа № 186/1062/18, виданого 12 березня 2019 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованості за договором позики в розмірі 67,50 гривень.
03 грудня 2019 року він отримав постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 59318652 від 27 листопада 2019 року, в якій було зазначено, що старшим державним виконавцем Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бухтіяровою Є.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 186/1062/18, виданого 12 березня 2019 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 67,50 грн. на користь ОСОБА_1 , встановлено: фактичне повне виконання рішення. Враховуючи викладене, керуючись вимогами п. 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», постановила виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа закінчити, припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення, копію постанови направити сторонам та органу чи посадовій особі, що видав виконавчий документ, постанова може бути оскаржена у порядку та строки, визначені ЗУ «Про виконавче провадження».
Але, згідно постанови Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута загальна сума значно більша, ніж сума, яка зазначена в постанові про закінчення виконавчого провадження від 29 листопада 2019 року і тому рішення старшого державного виконавця про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення є незаконне, а дії - протиправними.
Приймаючи рішення про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення, старший державний виконавець Бухтіярова Є.В. не прийняла до уваги, що до складу зведеного виконавчого провадження ЗВП № 47922780, де боржником є ОСОБА_2 (присяжний), входять 32 виконавчих проваджень.
Враховуючи вище викладене просив, визнати дії старшого державного виконавця Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровської області Бухтіярової Є.В. - неправомірними, визнати постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 листопада 2019 року виконавчому листу № 186/1062/18, ВП № 59318652 - незаконною, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, розподілити згідно статті 453 ЦПК України (а.с. 1).

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. Судові витрати залишено за ОСОБА_1 (а.с. 38-40).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом 1 інстанції всіх обставин справи, а також незаконність та необгрунтованість оскаржуваної ухвали, просить оскаржувану ухвалу скасувати та справу направити до суду 1 інстанції для продовження розгляду (а.с. 42-43).

У відзиві на апеляційну скаргу Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Дніпро, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 в повному обсязі (а.с. 60-63).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд 1 інстанції зазначив, що передбачених ст. 74 Закону України “Про виконавче провадження” об`єктивних підстав для визнання незаконними дій державного виконавця не встановлено.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в Першотравенському МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на виконанні перебували виконавчі провадження з примусового виконання 
- виконавчого листа №186/1062/18 від 12 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних сум, процентів за користування грошима у розмірі 2 701,26 гривень - ВП № 59318786 (а.с.15-16);
-  виконавчого листа №186/1062/18 від 12 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних сум, процентів за користування грошима у розмірі 67,50 гривень — ВП59318652 (а.с. 27-28);
- виконавчого листа №186/1062/18 від 24 січня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційних сум, процентів за користування грошима у розмірі 37,81 гривень — ВП59319050 (а.с. 21-22).
Вищевказані виконавчі провадження перебували у зведеному виконавчому проваджені ВП47922780.
29 листопада 2019 року у зв`язку з фактичним виконанням вищезазначених виконавчих проваджень, старшим державним виконавцем, керуючись статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанови про виведення виконавчих проваджень із зведеного виконавчого провадження ВП47922780 (а.с. 18,24,30).
29 листопада 2019 року старшим державним виконавцем, керуючись вимогами п. 9 частини першої статі 39, статті 40 Закону, винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень, у зв`язку з фактичним виконання рішення (а.с. 19,25,31).
З матеріалів справи також вбачається, що згідно заяв про відкриття виконавчого провадження та згідно виконавчих листів, що пред`явлені до виконання стягувачем, сума, що підлягала стягненню за вищевказаними виконавчими листами перерахована на рахунок стягувача в повному обсязі, а саме:
ВП 59318652 платіжне доручення №9034 від 27 листопада 2019 року перераховано на користь ОСОБА_1 , 67,50 грн.(а.с. 29).
- ВП 59318786 платіжне доручення №9035 від 27 листопада 2019 року перераховано на користь ОСОБА_1 , 2 701,26 грн. (а.с. 17).
- ВП 59319050 платіжне доручення №9036 від 27 листопада 2019 року перераховано на користь ОСОБА_1 , 37,81 грн. (а.с. 23).

Згідно ст. 30 Закону України “Про виконавче провадження” та Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі наявності кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника вони виконуються державним виконавцем в порядку зведеного виконавчого провадження.
Згідно п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження” для своєчасного та фактичного виконання рішення під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накласти арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Згідно п. 16 Розділу ІІІ Інструкції за наявності підстав для закінчення виконавчого провадження (ст.39 Закону України “Про виконавче провадження”), повернення виконавчого документа (ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”) виконавчий документ виводиться зі зведеного виконавчого провадження за постановою виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження.
Згідно ст. 40 Закону України “Про виконавче провадження” у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду який його видав, арешт накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші дії у зв`язку з закінченням виконавчого провадження.

Отже, аналізуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що у разі закінчення виконавчого провадження, яке перебуває у складі зведеного виконавчого провадження, арешт знімається тільки в частині того виконавчого документа, виконання якого закінчено.
З матеріалів справи вбачається, що згідно оскаржуваної постанови державного виконавця від 29.11.2019 року вбачається, що припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення в рамках виконавчого провадження № ВП № 59315652, а відтак посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що державним виконавцем не зазначено конкретного на яке майно скасовується арешт та які саме заходи примусового виконання припиняються — є безпідставними. 

Зважаючи на те, що дії державного виконавця не містять порушень законодавства, оскільки державний виконавець діяв в межах Закону України “Про виконавче провадження”, тому підстав для визнання неправомірними його дій щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.11.2019 р. по виконавчому листу №186/1062/18 ВП № 59318652 та визнання такої постанови незаконною, колегія суддів не вбачає.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на порушення державним виконавцем строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій абз. 3 ст. 13 Закону України “Про виконавче провадження” не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом, а оскільки порушення процедури не встановлено, тому такі посилання апелянта є безпідставними.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги, щодо наявності правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції є безпідставними, необґрунтованими й висновків суду не спростовують.
Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи й підстав до скасування ухвали, не дають.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам ст. 260, 263, 259 ЦПК України, і її слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: