ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2020 року                                                                         м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 521/9562/18
Апеляційне провадження № 22-ц/813/2384/20
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрова Є.С.,
за участю секретаря - Сороколет Ю.С., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТ-ЛВ», 
представник відповідача - Попов Михайло Сергійович,
третя особа: ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Попова Михайла Сергійовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТ-ЛВ» на рішення Київського районного суду м.Одеси від 07 лютого 2019 року, постановленого під головуванням судді  Поліщук І.О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТ-ЛВ» (далі-ТОВ «КОМФОРТ-ЛВ»), третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП). 
Позов обґрунтовано тим, що 01 липня 2017 року водій ОСОБА_2 , керуючи вантажним автомобілем бетонозмішувачем «КАМАЗ 581453/ НОМЕР_1 » по вул. Дачна, №12 у м.Одесі, не врахував дорожню обстановку, безпечний інтервал та допустив зіткнення з автомобілем «BMW 730», який належав позивачці, чим порушив вимоги п.13.1. Правил дорожнього руху.
Постановою Київського районного суду м.Одеси від 18 липня 2017 року водія ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «КОМФОРТ-ЛВ», притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України. 
Позивач зазначила, що згідно: 
-висновку автотоварознавчого дослідження її автомобіль зазнав механічних пошкоджень в розмірі 111 004,57 грн., 
-свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником вантажного бетонозмішувача «КАМАЗ 581453/014» є ТОВ «КОМФОРТ-ЛВ», цивільно-правова відповідальність якого застрахована у приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (далі- ПАТ «УПСК», страхова компанія). 
Посилаючись на те, що на ремонт автомобіля витрачено 108 975 грн., що ПАТ «УПСК» їй частково відшкодовано збитки в розмірі 54 260,36 грн., ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою, яка складає 54 714,64 грн. (108 975-54260,36), вартість автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 500 грн., а всього 57 214,64 грн. (а.с.2-5).
Представник відповідача позов не визнав. У відзиві на позов та додаткових поясненнях представник відповідача ОСОБА_3 послався на те, що:
- обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно страхового полісу ліміт відповідальності страхової компанії становить 100 000 грн., проте позивачка безпідставно звернулась із позовними вимогами до ТОВ «Комфорт-ЛВ», а не до страхової компанії;
- з ПАТ «УПСК» підлягає стягненню шкода в розмірі 54 714,64 грн., а з ТОВ «Комфорт-ЛВ» на користь позивача підлягає стягненню сума, що становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування в розмірі 8 975 грн.; 
- вимоги позивача до ТОВ «Комфорт-ЛВ» про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу є неправомірним. При цьому експертом під час визначення розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля не було враховано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, чим порушено п.8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24 листопада 2003 року №142/5/2092. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу складає 66 602,74 грн. 
- протокол узгодження розміру страхового відшкодування від 19 жовтня 2017 року не містить інформації яким чином було розраховано суму страхового відшкодування та на якій правовій основі (а.с.50-51, 68-71).
Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 30 жовтня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПАТ «УПСК» відмовлено (а.с.62).

Короткий зміст рішення першої інстанції
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 07 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «КОМФОРТ-ЛВ» на користь ОСОБА_4 матеріальний збиток в розмірі 35 567, 28 грн. та судові витрати в розмірі 704,80 грн. В решті частини позову відмовлено (а.с.82-84).
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачка погодилась на зменшення розміру страхового відшкодування до 54 260,36 грн., замість суми 73 407,72 грн. (вартість матеріальної шкоди 74 407,72 – 1000 грн. франшиза), яка мала б бути сплачена ПАТ «УПСК» у відповідності до вимог ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є її правом, однак унеможливлює задоволення позовних вимог щодо стягнення різниці між цими сумами у розмірі 19 147,36 грн. (73 407,72-54 260,36) з особи, винної у скоєнні ДТП, за правилами ст.1194 ЦК України. Враховуючи вимоги ст.ст.1172, 1194 ЦК України суд дійшов висновку про стягнення з ТОВ «Комфорт-ЛВ» в рахунок відшкодування завданих позивачу збитків грошової суми у розмірі 35 567,28 грн. (108 975 -73 407,72).
Суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з оплатою послуг оцінювача у розмірі 2 500 грн., посилаючись на те, що зазначені витрати зобов`язаний відшкодувати страховик.

Доводи апеляційної  скарги   
В апеляційній скарзі представник Попов М.С. в інтересах ТОВ «КОМФОРТ-ЛВ» просить рішення суду скасувати, у позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права і процесуального права.
Скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час винесення рішення суду не враховано, що:
-у висновку експерта від 21 вересня 2017 року при розрахунку вартості відновлювального ремонту не було враховано коефіцієнт фізичного зносу, чим порушені вимоги п.8.2 Методики та не застосована формула розрахунку, передбачена п.8.2 Методики;
-вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 66 602,74 грн.;
-страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість складових частин, а з урахування коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, про що свідчить судова практика;
-неможливо стягнути кошти з товариства в межах ліміта відповідальності страхової компанії (100 000 грн.), не врахувавши, що страхова виплата позивачу була виплачена страховою компанією у меншому розмірі, ніж ліміт страхування.Зазначив, що боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, тому застосуванню підлягали норми ст.ст.993,1194 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування»;
-у разі незадоволення позивачки із розміром страхового відшкодування, належним способом захисту є звернення до суду з позовом до страховика, а не підписання протоколу узгодження розміру страхового відшкодування, який є доказом повного поновлення порушених прав позивача (а.с.87-91, 107-109).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Учасники судового процесу в судове засідання, призначене на 16 червня 2020 року, не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином та бажанням прийняти участь у її розгляді особисто не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.
Представник ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.147-148).
Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Позиція апеляційного суду  
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту і вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, складеного ФОП ОСОБА_5 21 вересня 2017 року (далі-висновок експертного автотоварознавчого дослідження) вартість:
-відновлювального ремонту автомобіля становить 111 004,57 грн., 
-матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, - 74 407,72 грн.
Крім того, суд взяв до уваги, що перелік виконаних робіт автомобіля позивачки склав 108 975 грн., які вона сплатила в повному обсязі ФОП ОСОБА_6 .
Суд також зазначив, що ОСОБА_1 погодилася на зменшення розміру страхового відшкодування до 54 260,36 грн., замість суми 73 407,72 грн. (вартість матеріальної шкоди 74 407,72-1000 грн. франшиза), яка мала б бути сплачена ПАТ «УПСК» у відповідності до вимог ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є її правом, однак унеможливлює задоволення позовних вимог щодо стягнення різниці між сумами в розмірі 19 147,36 грн. (73 407,72-54 260,36) з особи, винної у скоєнні ДТП, за правилами ст.1194 ЦК України. 
Тому, керуючись ст.ст.1172,1194 ЦК України суд дійшов висновку про стягнення з відповідача грошової суми в розмірі 35 567, 28 грн. (108 975-73 407,72).
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки суд дійшов його з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини, встановлені судом
Встановлено, що 01 липня 2017 року в м.Одесі по вул.Дачна,12 відбулася ДТП за участю  ОСОБА_2 , який,  керуючи автомобілем «КАМАЗ 581453-014» д/н  НОМЕР_2 , не врахував дорожню обстановку, безпечний інтервал, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «BMW 730» д/н  НОМЕР_3 ,що належить ОСОБА_1 , внаслідок чогоавтомобілі отримали механічні пошкодження ( а.с.7-11 ). 
Постановою  Київського районного суду м. Одеси від 18 липня 2017 року ОСОБА_2  визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України ( а.с.6).
ОСОБА_2  перебував у трудових відносинах TOB «Комфорт-ЛB»,здійснював керування автомобіля «КАМАЗ 581453-014», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить товариству, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «КАМАЗ 581453-014» застрахована в ПАТ «УПСК», що підтверджується полісом (а.с.7,9).
Згідно страхового полісу ПАТ «УПСК» ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн., франшиза – 1 000 грн. (а.с.7). 
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 21 вересня 2017 року, яке проведено за заявою ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW 730», пошкодженого при ДТП 01 липня 2017 року, визначено в розмірі 111 004,57 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику «BMW 730», складає 74 407,72 грн. ( а.с.12-22). 
19 жовтня 2017 року між ПАТ «УПСК» та представником ОСОБА_1  складено протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування в порядку, що передбачений п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого сторони дійшли згоди, що розмір страхового відшкодування за транспортний засіб, пошкоджений внаслідок ДТП, складає 52 260,36грн., що після сплати зазначеного страхового відшкодування потерпіла не буде мати до страховика будь-яких матеріальних та моральних претензій. При цьому у.п.1.1 та п.1.2 протоколу сторони узгодили, що частина страхового відшкодування у загальному розмірі 37 260,36 грн сплачена страховиком на користь потерпілої. Доплата страхового відшкодування у розмірі 17 000 грн. повинна бути здійснена на розрахунковий рахунок потерпілої не пізніше 5 робочих днів з дня підписання цього протоколу (а.с.27).
Позивачка визнала, що від ПАТ «УПСК» отримала страхове відшкодування у загальному розмірі 54 260,36 грн. (37 260,36+17 000).
Згідно копії рахунку № АВС0000109 від 02 лютого 2018 року та копії квитанції №ПН3769 від 27 квітня 2018 року позивачкою підтверджено фактична оплата грошових коштів за ремонт пошкодженого автомобілю «BMW 730», яка склала 108 975 грн. (а.с.28-29).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
У п.1 ч.2 ст.22 ЦК України визначено, що  реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами ст.ст.1187, 1188 ЦК України.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).
Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст.1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Стаття 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. 
Якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
З урахуванням наведеного, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
Страховиком ПАТ «УПСК» сплачено позивачці страхове відшкодування у розмірі 54 260,36 грн.
За виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля, позивачка сплатила 108 975 грн. (а.с.29).
Установивши, що вартість майнового збитку, завданого позивачці пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини працівника відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням з урахуванням погодження позивачки на зменшення розміру страхового відшкодування.
Основним доводом апеляційної скарги є те, що при розрахунку вартості відновлювального ремонту експертом не було враховано коефіцієнт фізичного зносу, чим порушено вимоги п.8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі – Методика), зокрема на сторінці 11 висновку, що дійсна вартість відновлювального ремонту становить 66 602,74 грн. (а.с.88-89).
Апеляційний суд вважає вказаний довід помилковим та  погоджується з правильністю розрахунківзазначеного висновку з таких підстав.
Із змісту висновку вбачається, що експерт ОСОБА_5 , крім іншого, керувався Методикою.
Відповідно до п.1.6 цієї Методики вартість відновлювального ремонту (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту (п.8.1). 
За вимогами п.8.2 Методики вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов:
а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість, де: Свр - вартість відновлювального ремонту, грн.
б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ за умови, що Свр ? С. Отже, якщо  ОСОБА_7 , то: 

де: - Сврз –вартість відновлювального ремонту;
- Ср – вартість ремонтно-відновлювальних робіт;
- См- вартість необхідних для роботи матеріалів;
- Сс – вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту;
- ВТВ – величина втрати товарної вартості;
- Ез- коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу
в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника.
Зазначений перелік умов застосування п.8.2. Методики є вичерпним.
Пунктом 8.3. Методики встановлено, що в інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ за формулою:

При цьому, за вимогами п.8.5.2. Методики вартість відновлювального ремонту визначається за формулою:

З огляду на наведене, експертом ОСОБА_5 , під час визначення вартості відновлювального ремонту (Свр), розрахунок зроблено у відповідності до вимог п.8.5.2 Методики (аркуш 11 висновку).
Щодо визначення вартості матеріального збитку, розрахунок експертом здійснено з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ у відповідності до вимог п.8.3 Методики (аркуш 12 висновку).
З огляду на те, що ринкова вартість автомобіля (1 260 791,80 грн.) більше ніж вартість відновлювального ремонту (111 004,57 грн.), положення п.8.2. Методики при визначенні вартості матеріального збитку не можуть бути застосовані, тому вартість матеріального збитку визначена експертом відповідно до п.8.3 Методики.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо неврахування експертом при розрахунку вартості відновлювального ремонту коефіцієнту фізичного зносу у порушення п.8.2 Методики, є необґрунтованими. 
Наведена апелянтом формула застосовується під час визначення вартості матеріального збитку, у разі якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ за умови, що Свр ? С.
У цій справі, сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу і втрати товарної вартості менша за ринкову вартість транспортного засобу (111 004,57+0 менше ніж 1 260 791,80), тому положення п.8.2 Методики не можуть бути застосовані при визначенні вартості матеріального збитку та застосуванню підлягають норми п.8.3 Методики, які і були правомірно застосовані експертом.
Отже, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має сплатити страховик як страхове відшкодування.
Відповідно до рахунку ФОП « ОСОБА_6 » від 02 лютого 2018 року загальна вартість ремонту (з урахуванням вартості робіт і матеріалів) склала 108 975 грн., які сплачені позивачем у безготівковій формі, що підтверджується копією квитанції від 27 квітня 2018 року, виданої акціонерним банком «Південний» (а.с.29).
Сплачена позивачем сума за проведений відновлювальний ремонт (108 975 грн.) не перевищує розмір відновлювального ремонту (111 004,57 грн.), визначеного експертом ОСОБА_5 .
Так, відповідно до висновку № 701/17 від 21 вересня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту зносу (0,4) складає 111 004,57 грн, що включає вартість ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі 5 867,34 грн, вартість необхідних для ремонту матеріалів – 13 645,11 грн, а також вартість складових, які підлягають заміні під час ремонту – 91 492,12 грн. (а.с.12-17, аркуш 11 висновку).
Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 10 березня 2020 року у справі № 761/2941/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, 11 грудня 2019 року у справі № 227/2996/16-ц;  від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16-ц тощо.
Суд першої інстанції правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.
Доводи апеляційної скарги про необхідність визначення розміру збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу є необґрунтованими, оскільки за правилами ст.ст.1188,1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого  вартості такого майна. В даному випадку судам вирішено спір не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення сплаченої позивачем реальної вартості виконаних робіт по відновлювальному ремонту, пошкодженого з вини відповідача транспортного засобу.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що у даному випадку при визначенні відновлювального ремонту автомобіля має бути враховано фізичний знос, є безпідставними та ґрунтуються на помилковому трактуванні наведених вище норм матеріального права. Наведена апелянтом правова позиція Верховного Суду України та Верховного Суду стосується визначення розміру страхового відшкодування, а не шкоди, що підлягає стягненню з винної особи. 
Доводи апеляційної скарги про те, що заподіяна позивачці майнова шкода не перевищує ліміт відповідальності ПАТ «УПСК» як страховика, тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, не заслуговують на увагу, оскільки страхова компанія розрахувала та виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, тому у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки, як посилається відповідач, є меншими від ліміту відповідальності.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Попова Михайла Сергійовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТ-ЛВ» залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м.Одеси від 07 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення за правилами ст.389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 26 червня 2020 року.

Головуючий:
 
Судді :