Дата документу 28.07.2020 Справа № 317/2263/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 317/2263/19                                                   Головуючий у 1 інстанції Мінгазов Р.В.
Провадження №22ц/807/1507/20                             Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 липня 2020 року         м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.,
        Крилової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування своїх вимог Банк посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, 03 березня 2013 року підписав Заяву № б/н на підставі якої отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. 
При укладанні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Щодо встановлення кредитного ліміту, Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішення та ініціативою Банку. Пунктом 1.1.3.2.4 1Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Банком було використано право щодо зміни умов Договору, та запроваджено зміни відсоткової ставки. 
Банк виконав взяті на себе зобов`язання та видав кредит. Відповідач порушує умови договору та не проводить в установлений термін оплату за кредитом, у зв`язку з чим, станом на 22 травня 2019 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитом становить 55932,31 грн., яка складається з: 25345,12 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12115,51 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 14593,18 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина, 2639,63 грн. штраф (процентна складова).
З урахуванням вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 55932,31 грн. та 1921 грн. судових витрат. 
Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року відмовлено у задоволені позову.
Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю позовних вимог. Суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт укладення кредитного договору з ОСОБА_1 в порядку, передбаченому законом, доведення до відома останнього положень цього договору та погодження всіх його істотних умов, видачі кредиту та обґрунтованості розрахунку заборгованості. Судом встановлено, що додана до позовної заяви копія анкети-заяви від 02 березня 2013 року не містить відомостей щодо обов`язку відповідача по сплаті відсотків, пені та штрафів.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просять скасувати заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року, та ухвалити нове рішення,яким позов задовольнити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви, у якій зазначено: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація, необхідна для отримання картки. Відповідачем вказана інформація заповнена про себе особисто, також з копії анкети-заяви вбачається, що Позичальник висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що підписання цієї анкети заяви є фактом приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті в мережі інтернет, і які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого договору. Після підписання анкети заяви, Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна», на яку встановлено початковий кредитний ліміт. Згідно тарифу обслуговування кредитних карт «Універсальна» на момент оформлення кредиту, Банком встановлено поточну процентну ставку, вказано розміри комісії та штрафів, розмір щомісячного платежу, тощо. Тобто сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. 
Також, свідченням визнання відповідачем угоди є факт користування картрахунком та використання кредитних коштів, а тому посилання суду на недоведеність правовідносин відповідача з банком за спірним кредитним договором є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».
Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.
В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2013 року ОСОБА_1 став клієнтом АТ КБ «Приват Банк» ідентифікувавшись та ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 14). 
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 на підставі вищенаведеного договору № б/н отримав дві кредитні картки, № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , остання з яких мала термін дії до 09.2019 року (а.с. 94). 
З виписки по картковому рахунку (картка № НОМЕР_3 ), копію якої АТ КБ «ПриватБанк» надало суду першої інстанції також вбачається рух коштів позичальника із детальним описом фінансових операцій (а.с. 83-86)
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом не відповідає.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також комісію та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів.
Відповідачем в цій справі заперечувався факт ознайомлення з витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, які позивачем додані до позовної заяви, і на підставі яких заявлено вимоги щодо стягнення відсотків, пені та штрафів. Оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у визначеному банком розмірі, сплати комісії та неустойки у зазначених банком розмірах і порядку.
Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Відомості про розмір процентів за користування кредитом, комісії та штрафів у підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві, - відсутні.
Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також комісію та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів.
Відповідно до ч. 1 ст. 76  ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77  ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 1,6  ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «Приват Банк» в повному обсязі, суд першої інстанції, виходив із недоведеності позовних вимог, однак досліджені докази в їх сукупності, зокрема анкета-заява від 02 березня 2013 року, виписка про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , свідчать про фактичне отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та наявність заборгованості.
Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь ОСОБА_1 на заперечення, зі змісту якої вбачається, що відповідач визнає частину заборгованості по тілу кредиту у розмірі 19209,59 грн. із наведенням відповідного розрахунку, із зазначенням операції щодо використання кредитних коштів відповідачем (а.с. 102-103). Розрахунок ОСОБА_1 здійснено на підставі виписки по картковому рахунку. Зокрема, 26 грудня 2017 року ОСОБА_1 отримав 500 грн., 02 січня 2018 року - 11000 грн., з 07 січня 2018 року по 09 січня 2018 року 900 грн., з 21 січня 2018 року по 21 жовтня 2018 року з картки щомісячно списувалось сума 1609,92 грн., що разом складає 28492 грн. В період з лютого 2018 року по грудень 2018 року на погашення заборгованості ОСОБА_1 внесено грошових коштів на погашення використаного кредитного ліміту на загальну суму 9051,73 грн. 
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, банк вправі вимагати судового захисту своїх прав - шляхом стягнення із відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів.
Колегією суддів приймається розрахунок відповідача, оскільки його складено на підставі даних з виписки по картковому рахунку, натомість розрахунок, наданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви, містить нарахування сум (зокрема відсотків, пені, штрафів) які, як було встановлено колегією суддів, не погоджені сторонами при укладенні договору. 
Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже оскаржене судове рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за процентами, комісією та штрафами, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому судове рішення у вказаній частині відповідно до частини першої статті 374 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу в цій частині - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.
Пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 19209,59 грн., що становить 34,34% від суми заявленої банком до стягнення, з відповідача на користь банку пропорційно до розміру задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір сплачений при зверненні із позовом у сумі 659,76 грн., та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 989,63 грн.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369, ст. 375, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 лютого 2020 року у цій справі в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом - скасувати і прийняти в цій частині нову постанову.
Позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 19209 (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`ять) гривень 59 копійок та судові витрати у виді судового збору у розмірі 1649 (одна тисяча шістсот сорок дев`ять) гривень 39 копійок, а усього 20858,98 гривень.
В іншій частині заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна  постанова складена 28 липня 2020 року.

Головуючий:

Судді: