Постанова
Іменем України
 
16 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 359/4141/17
провадження № 61-37834св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідачі: військова частина НОМЕР_1 , Київське квартирно-експлуатаційне управління, 
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, Комісія з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України, Військова служба правопорядку у Збройних Силах України, Міністерство оборони України,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2017 року у складі судді Борець Є. О. та постанову Апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Журби С. В., Сержанюка А. С.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , Київського квартирно-експлуатаційного управління (далі – Київське КЕУ) про визнання незаконними дій житлової комісії, що полягають у знятті позивача з квартирного обліку; визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії про вжиття цього заходу, а також зобов`язання поновити позивача на квартирному обліку; визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії про скасування рішення про розподіл квартири; визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії про повторний розподіл квартири; зобов`язання передати список розподілу квартири на повторний розподіл квартири, зобов`язання передати список розподілу квартири на погодження та затвердження, а також оформлення ордеру на вселення позивача в квартиру.
Позовна заява мотивована тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та 30 липня 1994 року був зарахований на квартирний облік.
Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 17 червня 2009 року № 262 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в запас у зв`язку із закінченням контракту та вийшов на пенсію за вислугою років.
Водночас, позивач був залишений на квартирному обліку: в загальній черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов, він мав АДРЕСА_1 , а в черзі осіб, які мають право на першочергове отримання житла, - № 3.
30 січня 2017 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та його сім`ї у складі дружини ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 була надана квартира АДРЕСА_2 . 
Однак, 28 квітня 2017 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 позивач був знятий з квартирного обліку та виключений зі списку загальної черги безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону та списку безквартирних військовослужбовців цього гарнізону, що мають право на першочергове отримання житла.
Посилаючись на те, що вказані дії відповідача не відповідають закону та порушують право позивача на житло, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень, просив визнати незаконними дії житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , що полягають у знятті позивача з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов серед військовослужбовців Бориспільського гарнізону; визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , викладене в протоколі засідання цієї комісії  від 28 квітня 2017 року № 6 в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку; зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити позивача на квартирному обліку та включити його у список загальної черги безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону та список безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, що мають право на першочергове отримання житла, з 30 липня 1994 року; визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , викладене в протоколі засідання цієї комісії від 30 травня 2017 року № 8 про скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , викладеного в протоколі засідання цієї комісії від 30 січня 2017 року № 3 про погодження надання ОСОБА_1 та його сім`ї у складі дружини ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 ; визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , викладене в протоколі засідання цієї комісії від 30 червня 2017 року № 10, про погодження надання ОСОБА_5 та його сім`ї у складі дружини ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_2 ; зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 передати Київському КЕУ список розподілу житлової площі в частині надання ОСОБА_1 та його сім`ї у складі дружини ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 ; зобов`язати Київське КЕУ передати цей список розподілу житлової площі командиру військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 затвердити вказаний список розподілу житлової площі та передати його виконавчому комітету Бориспільської міської ради Київської області для оформлення ордеру на вселення позивача та його сім`ї у складі дружини ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_2 .
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та просив суд заборонити житловій комісії військової частини НОМЕР_1 приймати рішення про погодження надання іншому військовослужбовцю та членам його сім`ї для постійного проживання квартири АДРЕСА_2 ; заборонити житловій комісії військової частини НОМЕР_1 передавати до Київського КЕУ список розподілу житлової площі щодо надання іншому військовослужбовцю та членам його сім`ї вказаної квартири для постійного проживання квартири; заборонити Київському КЕУ передавати витяг зі списку розподілу постійного житла у гарнізоні на квартиру АДРЕСА_2 до виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області для видачі ордеру на вселення в цю квартиру; накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
УхвалоюБориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2017 року заяву задоволено частково.
Заборонено житловій комісії військової частини НОМЕР_1 передавати до Київського КЕУ список розподілу житлової площі щодо надання ОСОБА_5 та членам його сім`ї для постійного проживання квартири АДРЕСА_2 .
Заборонено Київському КЕУ передавати витяг зі списку розподілу постійного житла у гарнізоні на квартиру АДРЕСА_2 до виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області для видачі ордеру на вселення в цю квартиру.
У задоволенні заяви про забезпечення позову в частині інших вимог відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вид забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача ОСОБА_2 , відповідає позовним вимогам та є співмірним їх розміру. Житлова комісія військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення про погодження надання ОСОБА_5 та членам його сім`ї для постійного проживання квартири та після видачі ордеру на вселення в цю квартиру, виконання рішення суду про задоволення позову в частині вимог, що стосуються спірної квартири, стане неможливим.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції  
Постановою Апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляд заяви про забезпечення позову не допустив.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції. 
У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду та у квітні 2020 року передана судді-доповідачу Мартєву С. Ю.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не взяли до уваги інтереси ОСОБА_5 та членів його сім`ї, права яких порушуються; зазначений позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам; жодних загроз невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову немає.
У листопаді 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки касаційна скарга подана неповноважною особою, а ОСОБА_8 не є адвокатом; твердження відповідача про те, що відсутні загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду є необґрунтованими.
У листопаді 2018 року до суду надійшли пояснення на касаційну скаргу, у яких військова частина НОМЕР_1 просить касаційну скаргу задовольнити, скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні заяви.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що між сторонами виник спір з приводу права ОСОБА_1 та членів його сім`ї на отримання для постійного проживання квартири АДРЕСА_2 . 
30 червня 2017 року житлова комісія військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення про погодження надання ОСОБА_5 та членам його сім`ї для постійного проживання квартири АДРЕСА_2 . 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Згідно із пунктом 2 частини першої та частиною третьою статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено зобороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Встановивши, що вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, відповідає позовним вимогам та є співмірним їх розміру, а також врахувавши те, що після видачі ОСОБА_5 та членам його сім`ї ордеру на вселення в спірну квартиру, виконання рішення суду про задоволення позову в частині вимог, що стосуються квартири АДРЕСА_2 , стане неможливим, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
Доводи касаційної скарги про те, що суди не взяли до уваги інтереси ОСОБА_5 та членів його сім`ї, права яких порушуються; зазначений позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам; жодних загроз невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення прозову немає, висновків судів не спростовують та не свідчать про порушення судами норм процесуального права.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції – без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров
 
В. М. Сімоненко