Ухвала
 
21 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 372/3677/17
провадження № 61-13197ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділення майна в натурі та припинення спільної часткової власності,
 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня            2018 року позов  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділення майна в натурі та припинення спільної часткової власності задоволено частково.
Поділено в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 , ѕ якого належить на праві часткової власності                 ОСОБА_3 та ј належить на праві часткової власності ОСОБА_1 .
Виділено ОСОБА_3 та визнано за ним право власності на наступні приміщення відповідно до технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 , а саме: 1-5 житлова кімната, загальною площею 21,8 кв.м, 1-4 житлова кімната, загальною площею 19,7 кв.м, 1-6 кухня, загальною площею 9,1 кв.м, ІІ веранда загальною площею 7,8 кв.м.
Виділено ОСОБА_1 та визнано з нею право власності на наступні приміщення відповідно до технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 , а саме: «1-1» веранда, загальною площею 8,8 кв.м., «1-2» кухня, загальною площею 9,0 кв.м., «1-3» житлова кімната, загальною площею 10.3 кв.м., «І» тамбур, загальною площею 3,7 кв.м.
Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 та    ОСОБА_1 .
В частині поділу та припинення права спільної часткової власності на допоміжні приміщення: літню кухню, погріб, сарай, навіс, ворота, вимощення, колодязь, огорожу відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати за проведення експертизи у розмірі 7 500 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року скасовано в частині відмови у поділі господарських будівель та споруд та постановлено в цій частині нове судове рішення наступного змісту:
«Виділити в натурі у власність ОСОБА_3 наступні господарські будівлі та споруди, визначені у технічному паспорті під цифрами (літерами): Б - літня кухня; В - погріб під частиною будівлі; Г - сарай; Д - навіс; № 1 - колодязь питний; № 2 - 3/4 вимощення; № 3 - огорожа; виділити в натурі у власність ОСОБА_1  господарські будівлі та споруди, визначені у технічному паспорті під цифрами (літерами): № 2 - 1/4 вимощення; № 5 - огорожа, припинивши право спільної часткової власності на ці споруди. Ворота, визначені у технічному паспорті під цифрою № 4, залишити в спільному користуванні».
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
31 серпня 2020 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку
на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску
з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 394 цього Кодексу незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок обставин непереборної сили.
Зазначений строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за виключенням випадку виникнення обставин непереборної сили та неповідомлення особи про розгляд справи.
Разом із цим, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX                (далі - Закон № 540-IX).
Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції вказаного Закону № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-ІХ (далі - Закон № 731-ІХ) внесено зміни до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України. 
 
Пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».
 
Разом із тим, відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» Закону                   № 731-ІХ процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
 
Ураховуючи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено    11 квітня 2019 року, повний текст якого складено 23 квітня 2019 року, сплив одного року з дня складання повного тексту цього рішення припадає у період дії карантину.
 
Представник заявника ОСОБА_2 в касаційній скарзі просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції відповідач та її колишній представник не отримували, при винесенні даної постанови присутні не були, та не були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
 
Про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізналась після ознайомлення ним, як новим представником, 31 липня 2020 року з матеріалами справи в суді першої інстанції. Тому, на думку представника, останнім днем подачі касаційної скарги є 31 серпня 2020 року, з урахуванням того, що 30 серпня 2020 року припадає на вихідний день. 
 
Представник вказує, що відповідач ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки судові повістки надсилались на поштову адресу, за якою вона не зареєстрована, про що свідчать наявні в матеріалах справи конверти, повернуті до суду за терміном зберігання, з відмітками про відсутність адресата.
 
Однак, жодних доказів на підтвердження того, що  ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а також доказів того, що на час розгляду справи остання проживала за іншою адресою, представником заявника до касаційної скарги не долучено, що унеможливлює вирішення питання поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.
 
Натомість, зі змісту постанови Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року вбачається, що відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.
 
Крім цього, представником не надано доказів на підтвердження того, що суд апеляційної інстанції у порядку статті 272 ЦПК України не надсилав копію судового рішення на адресу ОСОБА_1 і остання його не отримувала.
Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, процесуальний обов`язок доказування та подання відповідних доказів покладений саме на учасника справи.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. 
Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність залишення касаційної скарги без руху для усунення недоліків, а саме для надання належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року.
Крім цього, касаційна скарга не може прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження також і з тих підстав, що в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до                суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Позов, пред`явлений у листопаді 2017 року, містить вимогу майнового характеру - про виділення майна в натурі та припинення спільної часткової власності.
 
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) за подання до судукасаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, який відповідно до підпункту                  7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування, ціна позову визначається вартістю майна.
 
З матеріалів касаційного провадження та змісту судових рішень не вбачається вартість спірного майна, тому суд позбавлений можливості визначити розмір судового збору, який підлягає сплаті за вказані майнові вимоги, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір».
Таким чином, за подання касаційної скарги на постанову апеляційного суду, заявнику необхідно самостійно розрахувати розмір судового збору, виходячи з вартості спірного майна станом на час подання позову до суду та надати суду належні докази підтвердження такої вартості.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі, код ЄДРПОУ: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207. 
На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату.
За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
З урахуванням вищенаведеного, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року залишити без руху.
 
Надати заявнику для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                  Є. В. Коротенко