Ухвала
 
14 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 363/5157/19
провадження № 61-12848 ск20 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хмиров Едуард Олександрович, на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Яворського М. А.,              Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., від 12 серпня 2020 рокупро забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіної Альони Миколаївни, третя особа - державне підприємство «СЕТАМ», про визнання незаконними та скасування постанови та акту державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2019 року, а саме: Ѕ частину двокімнатної квартири                  АДРЕСА_1 , та реалізованого в процедурі примусового виконання виконавчого листа № 2-1730/2010 виданого Вишгородським районним судом Київської області 20 серпня                 2010 року. Також просив скасувати рішення приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіної А. М. від 11 квітня 2019 року щодо проведення державної реєстрації на вказане нерухоме майно за ОСОБА_1 .
Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення цього позову шляхом заборони  ОСОБА_1 здійснювати дії щодо примусового входження у вказану квартиру, накладення арешту на майно, законним власником якого є ОСОБА_2 , а саме Ѕ частку квартири, що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 та зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 57294512, відкритому на підставі виконавчого листа 2-1730/2010, виданого Вишгородським районним судом Київської області від 20 серпня 2010 року.
Заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 може вчинити дії (відчужити спірну частину квартири), які у подальшому можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про визнання незаконним і скасування постанови та акту державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області у складі судді Баличевої М. Б. від 11 грудня 2019 року у задоволенні заяви                     ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 11 грудня 2019 року скасовано в частині відмови у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майно та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким заяву  ОСОБА_2 задоволено частково. Накладено арешт на Ѕ частину квартири   АДРЕСА_1 , що на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 .                     В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України). 
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України                              від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Апеляційний суд встановивши, що між сторонами існує спір, предметом якого є постанова та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 28 лютого 2019 року, а на момент звернення до суду з позовом право власності на Ѕ вказаної вище квартири було зареєстровано за ОСОБА_1 , дійшов вірного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову в цій частині, може призвести до його відчуження, внаслідок чого істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову. 
Доводам касаційної скарги про відсутність доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання рішення суду надана належна оцінка судом апеляційної інстанції, обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами і не є вирішенням справи по суті позовних вимог.
Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на постанову апеляційного суду, якою вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хмиров Едуард Олександрович, на постанову Київського апеляційного суду                      від 12 серпня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіної Альони Миколаївни, третя особа - державне підприємство «СЕТАМ», про визнання незаконними та скасування постанови та акту державного виконавця про передачу майна в рахунок погашення боргу.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян 
 
Н. Ю. Сакара