П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/10817/19                                           Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук О.В. 
          Суддя-доповідач:  Біла Л.М. 

21 вересня 2020 року                                                                                                 м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Курка О. П.  Гонтарука В. М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 09.01.2014 Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу наступні періоди: з 02.08.1976 по 18.11.1977 слюсарем - монтажником 3 розряду, з 20.11.1977 по 28.11.1979 службу в рядах Радянської армії, з 11.02.1980 по 07.09.1982 газозварювальником третього розряду у Новоград-Волинському районному об`єднанні "Сільгостехніка", з 20.06.1983 по 31.03.1986 газоелектрозварювальником 4 розряду у Новоград-Волинському районному об`єднанні "Сільгостехніка", з 01.04.1986 по 01.08.1995 газоелектрозварювальником 4 розряду Новоград- Волинського ремонтно-транспортного підприємства, з 01.10.1998 по 30.10.1998 електрозварювальником 4 розряду у ТОВ "Практика", з 05.04.2004 по 30.11.2007 електрогазозварювальником у ТОВ "Бейлі Оіл", з 01.12.2007 по 31.12.2012 газоелектрозварювальником 6 розряду у ТОВ "Ременергопрактика";
- зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з 09.01.2014.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,  просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що висновок суду першої інстанції про правомірність відмови у зарахуванні періоду роботи слюсарем-монтажником з 02.08.1976 року по 18.11.1977 року до пільгового стажу є передчасним і необгрунтованим, оскільки хоч професія слюсаря-монтажника і не віднесена до робіт із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, однак прямо передбачена Списком №1 Постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, що дає право позивачу на зарахування вказаного періоду до пільгового стажу. При цьому, дана обставина повинна бути також врахована і при визначені його права на зарахування до пільгового стажу періоду служби в армії. Окрім того, на переконання позивача, відомостями його трудової книжки в повному обсязі засвідчується факт наявності у нього права на пенсію на пільгових умовах, оскільки він працював на посадах віднесених до робіт із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, та має необхідний стаж. 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив доводи позивача та просив залишити вимоги останнього без задоволення. При цьому, Пенсійним органом відзначено, що суд першої інстанції приймаючи рішення у даній справі прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах згідно Списку №2 позивачу вже призначена з 19.10.2013 року.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, явку уповноважених представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду справи.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд може розглянути справу в порядку письмового провадження в разі неприбуття жодного з учасників справи в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання.
Отже, колегія суддів вбачає доцільним здійснити розгляд даної справи в порядку письмового провадження без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Новоград-Волинському та Новоград-Волинському районі Житомирської області із заявою від 09.01.2014 про призначення пенсії за віком по списку №2 (а.с. 149).
Відповідно до Протоколу №39 від 16.01.2014 позивачу призначено пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку. 
В ході звернення позивача до відповідача із питанням щодо пенсійного забезпечення, останній листом №П-3285 від 08.08.2019 роз`яснив, що страховий стаж позивача, який підтверджено документально, становить 30 років 10 місяців 7 днів. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1 % становить 0,30833. Розмір пенсійної виплати становить 1622,34 грн., де: - 1615,99 грн. - основний розмір пенсії; - 6,35 грн. - доплата до 100,00 грн. індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124. 
Також позивачу пояснено, що його пенсію обчислено відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому, проінформовано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543 з 1 липня 2019 в разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії (крім пенсії за особливі заслуги перед Україною) в осіб, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону (чоловікам - 35 років), не досягає 2000 гривень, таким особам надається доплата до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. Особам, у яких відсутній страховий стаж 35 років, доплата до 2000 гривень не надається." (а.с. 37).
Вважаючи, що відповідачем протиправно не зараховано до його пільгового стажу періоди роботи слюсарем-монтажником, проходження служби в рядах Радянської Армії, роботи газоелектрозварювальником в Новоград-Волинському ремонтно-транспортному підприємстві,  електрозварювальником в ТОВ «Практика», та ТОВ «Бейлі Оіл», газоелектрозварювальником в ТОВ « Ременергопрактика», позивач звернувся до суду з даним позовом
Колегія суддів, надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, відзначає наступне.
Як засвідчується матеріалами справи, оскаржувані в межах даної справи періоди роботи позивача з 02.08.1976 по 18.11.1977 слюсарем-монтажником, з 22.08.1992 по 01.08.1995 - газоелектрозварювальником в Новоград-Волинському ремонтно-транспортному підприємстві, з 01.10.1998 по.31.10.1998 - електрозварювальнихом в ТОВ «Практика», з 01.04.2004 по 30.11.2007 - електрогазозварювальником в ТОВ «Бейлі Оіл» та з 01.12.2007 по 02.12.2012 - газоелектрозварювальником в ТОВ «Ременергопрактика» та період проходження служби в рядах Радянської Армії з 20.11.1977 по 28.11.1979, зараховано до його загального стажу.
Періоди роботи з 11.02.1980 по 31.03.1986 газоелектрозварювальником в Новоград -Волинському районному об`єднані «Сільгостехніка», та з 01.04.1986 по 21.08.1992 - газоелектрозварювальником в Новоград-Волинському ремонтно-транспортному підприємстві, зараховано до пільгового стажу за Списком №2 (6 років 1 місяць 20 днів).
Тож спірними періодами на разі є періоди роботи позивача слюсарем-монтажником, газоелектрозварювальником, електрозварювальнихом, електрогазозварювальником, та проходження ним служби в рядах Радянської Армії, які були зараховані до загального стажу, а не до пільгового.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.
Згідно абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з абзацом першим пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (…)
Відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788) право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно із пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.
Згідно п. 8 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону № 1788-ХІІ застосовуються "Список N 1 производств, цехов, профессий и должностей на подземных работах, на работах с вредными условиями труда и в горячих цехах, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах" і "Список N 2 производств, цехов, профессий и должностей, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах", затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 №1173.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 «Про затвердження списків виробництв, цехов, професій та посад, праця на яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах та пільгових розмірах» професія слюсаря-монтажника не відносилась до Списку №2.
Суд звертає увагу, що в першому реченні пункту 3 Порядку № 383 зазначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
Так, як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами, в період роботи позивача на посаді слюсаря-монтажника вказана посада не була віднесена до Списку №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173. 
При цьому, заявляючи вимогу про зарахування періоду роботи на вказаній посаді до пільгового стажу позивач відзначає той факт, що всупереч Списку №2 посада слюсаря - монтажника передбачена Списком №1, який був чинним на той період, та також дає право позивачу на зарахування вказаного періоду до пільгового стажу.
В даному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування переліку професій та посад, робота на яких дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 в разі вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №212/2380/17. 
Судова колегія зауважує, що позивачем допущено власне довільне трактування приписів норм пенсійного законодавства, що жодним чином не може вплинути на висновки суду першої інстанції, а отже останній при визначені права позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах правильно керувався саме Списком №2, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, що був чинний у період роботи позивача з 27.10.1982 по 26.01.1991 року слюсарем - монтажником.
Таким чином, враховуючи, що позивачем документально не підтверджено його зайнятість на роботах, що віднесено до Списку №2, у період  з 02.08.1976 по 18.11.1977, судом першої інстанції обґрунтовано не зараховано вказаний період роботи до пільгового стажу позивача.
При цьому, вищевказані обставини, дають підстави судовій колегії погодитись також із висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для зарахування періоду служби позивача в Радянській армії з 20.11.1977 по 28.11.1978 року до пільгового стажу.
Так, відповідно до ч.2 ст.8 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Як встановлено вище, позивач до призову на службу в Збройних силах СРСР був прийнятий на роботу слюсарем-монтажником, яка не відноситься до Списку №2 виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах.
Таким чином, оскільки  позивач до призову на службу не працював на посадах, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідач правомірно зарахував період служби позивача служби в Радянській армії до загального стажу роботи.
Судова колегія також не надає оцінку доводам апелянта стосовно зарахування періоду його роботи із 01.04.1986 по 21.08.1992 до пільгового стажу, оскільки вказаний період Пенсійним органом зараховано до пільгового стажу позивача, який дає право на пільгову пенсію.
Предметом розгляду в суді першої інстанції був період роботи позивача із 22.08.1992 по 01.08.1995, відмова в зарахуванні якого, обґрунтована відсутністю атестації робочого місця.
З даного приводу судова колегія відзначає наступне.
Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з п. 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Відтак, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020   сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.  Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Таким чином, враховуючи наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, погодившись з рішенням пенсійного органу в частині незарахування періоду роботи позивача з 22.08.1992 року по 01.08.1995 року до його пільгового стажу.
Щодо періодів із 01.10.1998 по 30.10.1998, із 05.04.2004 по 30.11.2007, із 01.12.2007 по 31.12.2012, судова колегія зазначає. 
Відповідно до ст. 62  Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).
Відповідно до п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду праці позивача в зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки, де б містилась інформація про повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача на посадах, які відносяться до Списку № 2, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2020 у справі №607/12395/16-а та від 29.04.2020 у справі №591/1841/17.
Так, відповідно до трудової книжки позивача у період із 01.10.1998 по 30.10.1998 позивач працював електрозварником у ТОВ "Практика", у період із 05.04.2004 по 30.11.2007 - електрогазозварником у ТОВ "Компанія " Бейлі Оіл", у період з 01.12.2007 по 31.12.2012 - електрозварником у ТзОВ "Ременергопрактика".
Розділом XXXIII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 №210, передбачалися посади "електрозварник", "електрогазозварник".
Постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 № 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII «Загальні професії» передбачені "електрозварник", "електрогазозварник".
Таким чином, даними документами підтверджено, що у періоди із 01.10.1998 по 30.10.1998, із 05.04.2004 по 30.11.2007,  та із 01.12.2007 по 31.12.2012 позивач виконував роботу із шкідливими умовами праці, передбачену Списком 2 та відповідно має право на зарахування вказаних періодів до стажу, що дає право на пільгову пенсію.
На підставі вказаного вище колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки наявні матеріали справи дають можливість суду встановити обставини, які зумовлюють часткове зарахування оскаржуваних періодів до пільгового стажу позивача.
Колегія суддів звертає увагу, що судом не обчислюється дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, оскільки суд, виходячи з положень ч. 1 ст. 124 Конституції України, виконує виключно функцію правосуддя і є органом судової гілки влади, не має право перебирати на себе повноваження, виконання яких покладено на органи виконавчої влади, до якої відноситься відповідач.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.
Відповідно до частини 2 статті 245 КАСУ, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного суд може лише зобов`язати пенсійний орган  вчинити певні дії, а саме переглянути розмір пенсійних виплат ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду, наведених у даній постанові, про що прийняти відповідне рішення.
Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».
Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).
Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на неврахування судом першої інстанції всіх обставин в справі, які мають значення для її вирішення, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасувати.
Прийняти нову постанову, якою вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи: з 22.08.1992 по 01.08.1995 газоелектрозварювальником 4 розряду Новоград-Волинського ремонтно-транспортного підприємства, з 01.10.1998 по 30.10.1998 електрозварювальником 4 розряду у ТОВ "Практика"; з 05.04.2004 по 30.11.2007 електрогазозварювальником у ТОВ "Бейлі Оіл", з 01.12.2007 по 31.12.2012 газоелектрозварювальником 6 розряду у ТОВ "Ременергопрактика".
Вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вчинити пенві дії, а саме переглянути розмір пенсійних виплат ОСОБА_1 шляхом прийняття відповідного рішення, з урахуванням висновків суду, наведених у даній постанові.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Гонтарук В. М.