ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" липня 2020 р.           Справа№ 910/17371/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Чорногуза М.Г. 
 
секретар судового засідання Мельничук О.С., 
представники сторін в судове засідання не з`явились,
розглядає апеляційну скаргу 
Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019
про забезпечення позову
у справі №910/17371/19 (суддя Борисенко І.І.)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баришівська ГНС"
до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 
1.          Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович
2.          Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович
про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Баришівська ГНС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович вчинив виконавчий напис №1234 від 04.09.2019 року на підставі документів, які не свідчать про безспірність заборгованості ТОВ "Баришівська ГНС" перед ПАТ АБ "Укргазбанк" за Генеральним кредитним договором № 30/2016 від 23.09.2016 року, однак на підставі даного виконавчого напису №1234 від 04.09.2019 року було відкрито виконавче провадження № АСВП: 60089719.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 року відкрито провадження у справі. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича (свідоцтво № 8618; адреса: 04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, 6, корп. 8, оф. 1). Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича (07401, Київська обл., м. Бровари, вул.       Дмитра Янченка, 2, оф. 7).
09.12.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Баришівська ГНС" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Баришівська ГНС" про забезпечення позову задоволено.
Вжито заходи про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 1234 від 04.09.2019, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем, за яким стягувачем є ПАТ АБ "Укргазбанк", боржником - ТОВ "Баришівська ГНС".
Зупинено електронні торги, які проводяться Державним підприємством "Сетам" (02000, м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6, ідентифікаційний код 39958500) з продажу майна (сайт https://setam.net.ua/auction), яке належить ТОВ "Баришівська ГНС" (основні засоби в кількості 20 номенклатурних позицій, а саме наземні газові резервуари (газгольдери); номер лоту: 388373), у рамках виконавчого провадження № АСВП 60089719; дата проведення торгів - 12.12.2019 року; перелік майна, яке входить до лоту:                                                            
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-083;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-086;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-080;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-081;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-085;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-076;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-079;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-082;
Резервуар наземний V = 100 м3 н/д 16-091;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-074;
Резервуар наземний V = 100 м3 н/д 16-078;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-087;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-089;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-093;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-090;
Резервуар наземний V =100 м3 н/д 16-084;
Резервуар наземний V = 100 м3 н/д 16-088;
Резервуар наземний V = 100 м3 н/д 16-077;
Резервуар наземний V = 100 м3 н/д 16-075;
Резервуар наземний V = 100 м3 н/д 16-092.
Місцезнаходження лоту: Київська область, смт. Баришівка, вул. Торф`яна, 40.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що примусове виконання приватним виконавцем Трофименком М.М. у рамках виконавчого провадження № АСВП: 60089719 виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем щодо ТОВ "Баришівська ГНС", істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки в такому разі відбудеться виконання виконавчих документів, які будуть визнані судом такими, що не підлягають виконанню, у разі задоволення позову. Крім того місцевий господарський суд зазначив, що примусовий продаж майна, яке належить ТОВ "Баришівська ГНС", у рамках виконавчого провадження № АСВП 60089719 призведе до унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також буде нанесена шкода майновим інтересам державної банківської установи.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 року у справі №910/17371/19, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.
Одночасно з апеляційною скаргою Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інтонації є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права, на підставі неповно з`ясованих обставин, (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги заявника, та якими доказами вони підтверджувалися, що мали вирішальне значення для вирішення даного конкретного клопотання. Зокрема скаржник вважає, що саме лише посилання заявника на обставини (без зазначення та надання доказів на підтвердження відповідних обставин), не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Також відповідач зазначає, що матеріали справи не місять виконавчого напису нотаріусу №1234 від 04.09.2019 року.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чоногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки, шляхом подання до суду доказів надсилання копії апеляційної скарги третій особі 1 та 2 у справі, Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Малому Олексію Сергійовичу та Приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Трофименко Михайлу Михайловичу та подання до суду документів, що посвідчують повноваження адвоката Бабенко А.І.
13.04.2020 року від Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з доказами надсилання копії апеляційної скарги третій особі 1 та 2 у справі та документами, що посвідчують повноваження адвоката Бабенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 року у справі №910/17371/19, розгляд справи призначено на 10.06.2020 року.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 року розгляд справи відкладено на 01.07.2020 року.
01.07.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що між сторонами ведуться переговори щодо мирного врегулювання спору.
В судове засідання 01.07.2020 року представник сторін не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції    встановив наступне.
Як встановлено матеріалами справи, предметом позову є визнання виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем, за яким стягувачем є ПАТ АБ "Укргазбанк", боржником - ТОВ "Баришівська ГНС", та на підставі якого приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович відкрив виконавче провадження № АСВП: 60089719, таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович вчинив виконавчий напис №1234 від 04.09.2019 року на підставі документів, які не свідчать про безспірність заборгованості ТОВ "Баришівська ГНС" перед ПАТ АБ "Укргазбанк" за Генеральним кредитним договором № 30/2016 від 23.09.2016 року, однак на підставі даного виконавчого напису №1234 від 04.09.2019 року було відкрито виконавче провадження № АСВП: 60089719.
В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, позивач вказував, що станом на день звернення до суду з даною заявою спірний виконавчий напис було пред`явлено відповідачем до виконання та 17.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком Михайлом Михайловичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60089719 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 1234 від 04.09.2019 року (а.с. 219-222), 17.09.2019 року також винесено постанову про стягнення з боржника основної заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса №1234 від 04.09.2019 року (а.с. 224-226), а також 17.09.2019 року винесено постанову про арешт майна боржника на підставі виконавчого напису нотаріуса № 1234 від 04.09.2019 року (а.с. 228-231). 
Заявник вважає, що виконавчий напис №1234 від 04.09.2019 року здійснено з порушенням норм чинного законодавства, а тому примусове виконання виконавчого напису в рамках виконавчого провадження №60089719 може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача. Також заявник звертає увагу, що примусовий продаж майна, яке належить ТОВ «Баришівська ГНС» (інформація з сайту: http://setam.net.ua/auction по виконавчому провадженні №60089719, все обладнання, яке складає предмет застави за договором застави №30/2016-З/10 від 20.07.2017 року (а.с. 208-214) виставлено на примусовий продаж (аукціон), проведення якого заплановано на 12.12.2019 року, а.с. 232-233) також призведе до істотного ускладнення чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача.
Приймаючи  рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що примусове виконання приватним виконавцем Трофименком М.М. у рамках виконавчого провадження № АСВП: 60089719 виконавчого напису, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем щодо ТОВ "Баришівська ГНС" та примусовий продаж майна, яке належить ТОВ "Баришівська ГНС", у рамках виконавчого провадження № АСВП 60089719 істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки в такому разі відбудеться виконання виконавчих документів, які будуть визнані судом такими, що не підлягають виконанню, у разі задоволення позову, а також буде нанесена шкода майновим інтересам державної банківської установи.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Положеннями ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 ГПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких в подальшому гарантується виконання судових рішень.
В ході вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника про необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). 
За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Поняття "ефективний засіб", за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії"), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. 
В ході вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Як було вказано вище, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача до вирішення спору по суті з тим, щоб забезпечити позивачу, у випадку задоволення позову, реальну та ефективну можливість виконання рішення суду та поновлення своїх порушених прав. Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Обов`язковим в силу приписів ч. 1 ст. 74 ГПК України є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи. 
Належними  згідно ст. 76 ГПК України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як встановлено матеріалами справи, предметом судового розгляду у цій справі є вимоги позивача до відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1234 від 04.09.2019 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем.
Звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтовував її примусовим виконанням виконавчого напису в рамках виконавчого провадження №60089719 та можливістю передчасної примусової реалізації майна на аукціоні до закінчення розгляду зазначеного позову.
Позивач просив на підставі пункту 5 частини першої статті 137 ГПК України зупинити стягнення, яке вже відбувається на підставі спірного виконавчого напису нотаріуса.
Оскільки позивач у цій справі звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, враховуючи приписи ст. 136 ГПК України, в такому випадку судом має досліджуватися та застосовуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Колегією суддів встановлено, що матеріали справи місять лист приватного виконавця Трофименко Михайла Михайловича №5811 від 17.09.2019 року відповідно до якого приватний виконавець Трофименко М.М. зазначає, що керуючись ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» направляє позивачу для виконання постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.09.2019 року, винесену при примусовому виконанні виконавчого напису №1234 від 04.09.2019 року, що видав КМНО Малий О.С. (а.с. 218). В матеріалах справи також наявна копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.09.2019 року № 60089719 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 1234 від 04.09.2019 року (а.с. 219-222).
Окрім цього в матеріалах справи наявний лист приватного виконавця Трофименко Михайла Михайловича №5816 від 17.09.2019 року відповідно до якого приватний виконавець Трофименко М.М. зазначає, що керуючись ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» направляє позивачу для виконання постанову від 17.09.2019 року винесену при примусовому виконанні виконавчого напису №1234 від 04.09.2019 року, що видав КМНО Малий О.С. (а.с. 223). Також матеріали справи містять постанову від 17.09.2019 року про стягнення з боржника основної заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса №1234 від 04.09.2019 року (а.с. 224-226).
Відповідно до листа приватного виконавця Трофименко Михайла Михайловича №5818 від 17.09.2019 року, останній також направив позивачу керуючись ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» для виконання постанову від 17.09.2019 року винесену при примусовому виконанні виконавчого напису №1234 від 04.09.2019 року, що видав КМНО Малий О.С. (а.с. 227). Також матеріали справи містять постанову від 17.09.2019 року про арешт майна боржника на підставі виконавчого напису нотаріуса № 1234 від 04.09.2019 року (а.с. 228-231).
Крім того з інформації з сайту: http://setam.net.ua/auction по виконавчому провадженні №60089719, все обладнання, яке складає предмет застави за договором застави №30/2016-З/10 від 20.07.2017 року (а.с. 208-214) виставлено на примусовий продаж (аукціон), проведення якого заплановано на 12.12.2019 року. (а.с. 232-233).
З наведеного вбачається, що відповідач вчиняє дії щодо продажу майна, яке належить позивачу.
В даній справі позивач оскаржує дії нотаріуса, який повинен був перевірити в момент вчинення нотаріусом виконавчого напису безспірність заборгованості перед стягувачем, тобто чи існує заборгованість взагалі, її дійний розмір, чи є невирішені по суті спори щодо заборгованості або її розміру станом на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Предметом розгляду у даній справі, є зокрема, встановлення наявності або ж відсутності (в залежності від прийняття рішення) підстав для здійснення виконавчого напису нотаріусом.
Вказане свідчить про пов`язаність заходу забезпечення позову, який просить вжити позивач із предметом спору у даній справі.
Доводи скаржника щодо відсутності в матеріалах справи виконавчого напису нотаріусу № 1234 від 04.09.2019 року не спростовують висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову в даній справі, оскільки матеріали справи місять докази відкриття виконавчого провадження на підставі даного виконавчого напису та докази призначення аукціону з продажу обладнання, яке складає предмет застави за договором застави №30/2016-З/10 від 20.07.2017 року.
Колегія суддів звертає увагу, що суд, вживаючи заходів забезпечення позову повинен забезпечити виконання гарантій позивача щодо невтручання у мирне володіння ним майном у розрізі статті 204 Цивільного кодексу України. Здійснюючи реалізацію таких гарантій, можливість забезпечення позову у даному випадку має бути піддана трискладовому тесту (Рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 "Федоренко проти України") на визначення того чи було втручання законним у контексті національного законодавства; чи переслідувало таке втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства та чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.
Доктрина легітимного сподівання у даній ситуації, з урахуванням ст.. 204 ЦК України, вимагає констатації того факту, що Сільськогосподарський обслуговуючий кооператив "Перший національний аграрний кооператив", який вважає, що відсутні підстави для здійснення виконавчого напису нотаріуса, має легітимне очікування щодо вільного володіння своїм майном не менше, аніж легітимне сподівання відповідача на можливість звернення стягнення на заставне майно у випадку відмови в позові у даній справі.
Враховуючи справедливий баланс між інтересами сторін, колегія суддів вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову (у разі його задоволення) може призвести до утруднення виконання рішення, оскільки майно буде вже відчужено і позивач буде змушений звертатися з іншими позовами, зокрема, про визнання недійсним торгів, витребування майна, що в свою чергу вплине на права та інтереси широкого кола осіб, які будуть переможцями на торгах, що надасть їм право набути у власність спірне майно.
Натомість, забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 1234 від 04.09.2019 року та зупинення електронних торгів, які проводяться Державним підприємством "Сетам" (02000, м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6, ідентифікаційний код 39958500) з продажу майна (сайт https://setam.net.ua/auction), яке належить ТОВ "Баришівська ГНС" (основні засоби в кількості 20 номенклатурних позицій, а саме наземні газові резервуари (газгольдери); номер лоту: 388373), у рамках виконавчого провадження № АСВП 60089719; дата проведення торгів - 12.12.2019 року у випадку відмови в задоволенні позову лише відстрочить на період розгляду справи проведення виконавчих дій.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про врахування справедливого балансу. 
Заявлені позивачем заходи забезпечення відповідають критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, при їх вжитті буде забезпечено збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. Також, наявний зв`язок між обраними заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню.
З огляду на наведене, колегія суддів  дійшла висновку, що незастосування заходу до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 1234 від 04.09.2019 року та зупинення електронних торгів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, адже у разі, якщо до закінчення розгляду спору у цій справі приватним виконавцем буде примусово реалізовано майно на аукціоні, позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.02.2019 року у справі №924/789/18, від 25.02.2019 року у справі № 924/790/18, від 21.02.2020 року у справі №910/9498/19, а також в постанові Верховного Суду об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18.
Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).
На підставі вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з вищевказаних висновків Верховного Суду викладених в постановах від 25.02.2019 року у справі №924/789/18, від 25.02.2019 року у справі № 924/790/18, від 21.02.2020 року у справі №910/9498/19, а також в постанові Верховного Суду об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18.
Враховуючи, що до вирішення спору по суті  наявні обґрунтовані підстави вважати, що невжиття визначеного позивачем заходу забезпечення позову, а саме, шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису нотаріуса та зупинення електронних торгів, порушить його права та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.
Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі. 
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачеві вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Згідно з ч. 1, ч.4, ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами
Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.   
Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.   Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 року у справі №910/17371/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 року у справі №910/17371/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17371/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.07.2020 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                М.Г. Чорногуз