Ухвала 
 
31 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 753/23541/18
 
провадження № 61-12366ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Черняк Ю. В., 
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «Дарниця - 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2018 року Дочірнє підприємство «Дарниця - 1» (далі -                               ДП «Дарниця - 1») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня             2019 року позов ДП «Дарниця - 1» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Дарниця - 1» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 4 191,30 грн, яка складається з: 3 436,68 грн - заборгованість за житлово-комунальні послуги; 587,14 грн - інфляційна складова боргу; 167,47 грн - 3% річних.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року відмовлено.
 
У червні 2020 року  ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції та ухвалу про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду                          м. Києва від 18 червня 2019 року та ухвалу Дарницького районного суду                     м. Києва від 22 листопада 2019 року залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Запропоновано подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням поважних підстав для поновлення строку. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня                2019 року та ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
У серпні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року, в якій заявник, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить ухвалу Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 8 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
 
Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
Згідно із частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;                                 2) пропуску строку на апеляційне провадження виникнення обставин непереборної сили.
 
Отже, у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків, передбачених пунктами 1-2 частини другої статті 358 ЦПК України.
 
Звертаючись із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилався на те, що він є одинокою людиною похилого віку, інвалідом війни, має поранення, контузію, ряд хронічних захворювань. Зазначав, що обмежений у пересуванні, був позбавлений можливості ознайомитися з рішенням суду першої інстанції, не має достатніх навичок володіння комп`ютером, що також позбавило його можливості ознайомитися з ухвалою районного суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення та підготувати апеляційну скаргу.
 
Розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що наведені заявником обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження майже на рік, оскільки вони не є об`єктивно непереборними та такими що не залежать від волевиявлення заявника та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
 
Встановивши, що копію заочного рішення суду першої інстанції відповідач отримав 27 серпня 2019 року, а копію вступної та резолютивної частини ухвали районного суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення - 22 листопада 2019 року, апеляційну скаргу подано лише 18 червня 2020 року та ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження майже на рік, суд апеляційної інстанції, керуючись пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
 
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває                   в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).
 
Згідно із частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не                є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами                      і метою, яка має бути досягнута. 
 
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
 
При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд                     з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року). 
 
Такий правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого                        2019 року по справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
 
Ураховуючи висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а переоцінка наданих суду апеляційної інстанції доказів не належить до компетенції суду касаційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість відповідних доводів касаційної скарги.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення апеляційного суду та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «Дарниця - 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостівідмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

                                                                                                                      І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк