ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/264/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Червонокам`янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року (суддя суду 1 інстанції Пасічника Ю.П.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Червонокам`янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Червонокам`янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, в якому просив:
-          визнати бездіяльність Червонокам`янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність під особисте селянське господарство, площею 2,0000 га на території Червонокам`янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської суміжно із земельною ділянкою з кадастровим номером 3520386900:02:000:0271 протиправною;
-          зобов`язати Червонокам`янську сільську раду Олександрійського району Кіровоградської області не пізніше 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність під особисте селянське господарство, площею 2,0000 Га на території Червонокам`янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області суміжно із земельною ділянкою з кадастровим номером 3520386900:02:000:0271.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем допущено бездіяльність в частині розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою  щодо відведення земельної ділянки у власність.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно не виніс питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою на розгляд сесії ради, внаслідок чого й не прийняв відповідного рішення. 
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до 
неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити та вирішити питання розподілу судових витрат за сплату судового збору при поданні апеляційної скарги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач, звертаючись з позовом про зобов`язання повторно розглянути подану ним заяву, намагається усунути перешкоду в реалізацій його прав, якої у дійсності немає, оскільки, на думку відповідача, позивач має право самостійно замовити розробку проекту землеустрою без отримання дозволу.
Вказує, що ним не заперечується факт того, що подана позивачем заява не була розглянута, але наголошує, що відповідно до змісту заяви, вона була адресована сільському голові, а не Червонокам`янській сільській раді Олександрійського району Кіровоградської області.
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що 10 грудня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність під особисте селянське господарство, площею 2,0000 га на території Червонокам`янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області суміжно із земельною ділянкою з кадастровим номером 3520386900:02:000:0271.ї
До вищезазначеної заяви додано:
- графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; 
- копію паспорта та ідентифікаційного номера; 
- копію наказу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області. 
Відповідач листом №508 від 17 грудня 2019 року відмовив у задоволенні заяви.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Положеннями частини 1 статті 81 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема,  безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;  приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.
Нормами статті 116 Земельного кодексу України регламентовано, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Положеннями статей 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статей 118, 122,123 Земельного кодексу України визначено повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.
Згідно правил пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Нормами статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» констатовано, що рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.
Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Таким чином, оскільки позивач є громадянином України, то він, відповідно до вищезазначеної норми, має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.
За приписами частини 1 статті 122 Земельного кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
З аналізу вищезазначених норм випливає, що підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 Земельного кодексу України, відповідно до частини 6 якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Правилами частини 7 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, наведеними нормами законодавцем визначено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадянам та визначені органи, уповноважені розглядати вказані питання.
Зважаючи на положення вищезазначених норм та фактично встановлених обставин справи, відповідачем, всупереч положенням Закону України «Про місцеве самоврядування» та Земельного кодексу України, заява позивача не розглянута, рішення не прийнято, а позивача повідомлено листом про відмову у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.
За правилами частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки відповідачем у спосіб, передбачений законом, питання, ініційоване позивачем, не розглянуто, рішення по суті заяви не прийнято.
Доводи відповідача щодо звернення позивача із заявою до сільського голови, замість сільської ради, чим спростовується, на його думку, висновок суду першої інстанції про доведеність його бездіяльності, колегія суддів оцінює критично з огляду на наступне. 
Приписами частини 1 та 3 статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.
Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.
Положеннями частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до повноважень сільського, селищного, міського голови, зокрема, належить:
забезпечення здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; 
організація в межах, визначених цим Законом, роботи відповідної ради та її виконавчого комітету; 
підписання рішень ради та її виконавчого комітету;
скликання сесії ради, внесення пропозиції та формування порядку денний сесій ради і головування на пленарних засіданнях ради;
забезпечення підготовки на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднення затверджених радою програми, бюджету та звітів про їх виконання.
Отже, звернення позивача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на ім`я сільського голови, як головної посадовою особи територіальної громади відповідного села та особи, що очолює відповідну сільську раду, свідчить про звернення позивача до належного органу сільської ради.
Твердження відповідача про ненадання відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно, не переконливе, оскільки наявність у особи права на замовлення проекту землеустрою не позбавляє орган місцевого самоврядування обов`язку розглянути заяву особи про надання такого дозволу відповідно до встановленого порядку та вимог законодавства.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Щодо вимоги скаржника про вирішення питання розподілу судових витрат за сплату судового збору при поданні апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно частин 1, 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він, відповідно, змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, новий розподіл судових витрат здійснюється у разі задоволення апеляційної скарги. 
Оскільки судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишено без задоволення, то розподіл судових витрат, не здійснюється.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Червонокам`янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області –залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров